Справа №590/72/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Деркач І. М.	
Номер провадження 33/816/7/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ямпільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536, 80 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за те, що він 25 грудня 2022 року о 20 год 25 хв, в смт. Свеса по вул. Софіївська, керував автомобілем марки ВАЗ21043, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначав, що суддя районного суду підійшов до розгляду справи формально, надав неналежну оцінку доказам та не навів обґрунтованих мотивів щодо відхилення заперечень сторони захисту. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд послався на доводи, які фактично відсутні в його письмових поясненнях, та залишив поза увагою грубі порушення поліцейськими встановленої законом процедури. 
Апелянт зазначав, що основними порушеннями є недотримання вимог ч. 4 ст. 256 КУпАП та ігнорування права на захист, оскільки під час складання протоколу йому не було роз`яснено процесуальні права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
Крім того, апелянт наголошує на недопустимості наявних у справі відеозаписів як доказів обвинувачення, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про технічний засіб фіксації та факт долучення самого запису, а водія не було попереджено про здійснення відеозйомки. 
Окрему увагу звернено на порушення процедури огляду на стан сп`яніння: поліцейські не висували вимоги пройти такий огляд ані на місці зупинки, ані в закладі охорони здоров`я, не роз`яснили наслідки відмови від його проходження, а в матеріалах справи відсутнє відповідне направлення до медичного закладу.
Таким чином, на переконання апелянта, оскаржуване рішення ґрунтується на недопустимих доказах і висновках, що не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.
У судове засідання призначене на 14 год 00 хв 09 січня 2026 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду належним чином не з`явився. 
Також ОСОБА_1 був повідомлений у передбачений законом спосіб, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», із зазначенням часу, дати та місця судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Клопотань про відкладення судового розгляду, від останнього не надходило.
З врахуванням вказаного, наявні підстави для здійснення розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, а тому, перевіривши адміністративний матеріал, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції правильно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №116082 від 25.12.2022, складеним відповідно до вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП, в якому належним чином викладені встановлені судом обставини правопорушення (а.с.2);
- довідкою (а.с. 3);
- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, здійсненими згідно зі ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», з яких вбачаються наступні фактичні дані, а саме зупинка працівниками поліції транспортного засобу ВАЗ21043, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ; наявність у водія характерних ознак алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей; пропозиція працівника поліції пройти встановлений законом огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі; відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі; повідомлення про наслідки відмови від проходження огляду; процедура складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП; оголошення його змісту, згода ОСОБА_1 з його змістом, підписання та отримання копії протоколу (а.с.4).
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально та надав неналежну оцінку доказам, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд повно дослідив обставини справи, а наведені в оскаржуваній постанові висновки відповідають фактичним обставинам, зафіксованим у матеріалах справи.
Твердження апелянта щодо відсутності певних мотивів у його письмових поясненнях, на які начебто послався суддя, не спростовують суті вчиненого правопорушення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності, а не лише на підставі суб`єктивного викладу подій однією зі сторін. Висновки суду першої інстанції про винуватість особи підтверджуються об`єктивними матеріалами справи, які є послідовними та логічними.
Щодо доводів апелянта стосовно недотримання вимог ч. 4 ст. 256 КУпАП та ігнорування його права на захист, оскільки під час складання протоколу йому не було роз`яснено його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, то вказані твердження повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом. Зі змісту якого вбачається, що поведінка водія була цілком свідомою та відповідала обставинам події. Апелянт чітко розумів суть претензій поліцейських, вступав у діалог та висловлював свою позицію, що свідчить про повне усвідомлення ним свого правового статусу та наслідків власних дій.
Більше того, з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 висловлював зауваження з приводу того, що йому не було роз`яснено вказані права та обов`язки, крім того в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що є належним підтвердженням виконання поліцією свого процесуального обов`язку.
Щодо тверджень апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про технічний засіб фіксації та факт долучення самого запису, то апеляційний суд зазначає наступне.
Ні, ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року № 1395 не вимагають зазначення засобу відео-фіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оскільки відеозаписом, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом.
Відеозапис не є недопустимим доказом, як вважає апелянт, адже запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Щодо твердження апелянта про відсутність попередження працівниками поліції про проведення ними відео-зйомки, то апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань має право використовувати технічні засоби відеозапису. Дана норма є спеціальною та надає поліцейському право здійснювати фіксацію правопорушення без спеціального дозволу особи, щодо якої вчиняються процесуальні дії. Більше того, згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП, застосування технічних засобів відеозапису при проведенні огляду на стан сп`яніння є законодавчо закріпленою альтернативою присутності свідків, що підкреслює обов`язковість та законність такої фіксації.
Таким чином, відсутність повідомлення поліцейського про початок відео-зйомки не є порушенням, яке б нівелювало доказове значення відеозапису, на якому зафіксовано факт відмови водія від проходження огляду, а тому з огляду на вимоги ст. 251 та ст. 252 КУпАП, зазначений відеозапис визнається судом належним та допустимим доказом у справі.
Доводи апелянта про те, що поліцейські не висували вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ані на місці зупинки, ані в закладі охорони здоров`я та не роз`яснили наслідки відмови від його проходження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються відеозаписом з якого вбачається, що працівником поліції ставилось конкретне запитання до ОСОБА_1 , чи бажає він пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер або проїхати до медичного закладу, на що він категорично відмовився, після чого йому було повідомлено про те, що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (відеофайл 0000000_000000_20221225202445_0018 03:20 хв – 03:40 хв). 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд до медичного закладу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку не згоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі. Натомість в даному випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі, та ці обставини підтверджені доказами, що додані до матеріалів справи.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з технічних засобів працівників поліції.
Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги ст. ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.