ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4923/25	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк 

за участю представників:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 19208,92 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство “Ладижинський завод ЗБК” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості за договором поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 року у розмірі 49000,00 грн., інфляційних втрат у сумі 6620,03 грн., пені у розмірі 10529,38 грн., 3% річних у сумі 2059,51 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 09 січня 2025 р. між Приватним акціонерним товариством “Ладижинський завод ЗБК” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” (покупець) укладено договір поставки № 09/01/25, за умовами п. 1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті та кількості, що вказані у рахунках-фактурах на кожну партію товару.
При цьому позивач зазначає, що відповідно до п.п. 2.2 та 2.5 договору ціна на товар, що постачається, вказується в рахунках-фактурах на кожну партію товару. У випадку попередньої оплати рахунку-фактури (рахунків-фактур) в розмірі 100% ціна товару лишається незмінною до моменту виконання поставки за цим рахунком-фактурою з боку постачальника.
Так, позивач вказує, що пунктом 3.4 договору сторонами визначені умови поставки товару - EXW, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Наконечного, 184 (відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів у редакції “Інкотермс-2020”).
Позивач зазначає, що згідно з п. 3.6 договору при відвантаженні товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: оригінал рахунку-фактури; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну (у разі якщо поставка до місця призначення здійснювалась постачальником); сертифікат якості. Товар приймається покупцем виключно при наявності товаросупроводжувальних документів. Підтвердженням факту отримання покупцем всіх перелічених документів є підпис представника покупця на видатковій накладній. 
Разом з тим, позивач зазначає, що пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника оплати за партію товару на підставі відповідного рахунку-фактури. 
Так, позивач вказує, що 24.01.2025 р. ПрАТ “Ладижинський завод ЗБК” виставив рахунок № 18 на суму 172560,00 грн. (в т.ч. ПДВ 14300,00 грн.) за товар, а саме: лоток УБК-1А у кількості 35 шт., плита УБК-5А в кількості 140 шт. та брусок БК-12А у кількості 40 шт., а також 31.01.2025 р. рахунок № 31 на суму 25596,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4266,00 грн.) за товар: стійка УСО-5А у кількості 6 шт.
Відтак, позивач стверджує, що ПРАТ “Ладижинський завод ЗБК” виконало взяті на себе зобов`язання та здійснило поставку всієї замовленої продукції на загальну суму 198156,00 грн., а ТОВ “БК “Бастіон” прийняло продукцію, а саме: 06.02.2025 р. згідно видаткової накладної № 41 (на суму 172560,00 грн. з ПДВ): лоток УБК-1А у кількості 35 шт., плита УБК-5А у кількості 140 шт. та брусок БК-12А у кількості 40 шт.; 06.02.2025 р. згідно видаткової накладної № 42 (на суму 25596,00 грн. з ПДВ): стійка УСО-5А у кількості 6 шт. 
У подальшому, як зауважує позивач, відповідач здійснив оплату за договором частково у розмірі 149156,00 грн. наступними платежами: 29.01.2025 р. - 50000,00 грн.; 27.02.2025 р. - 10000,00 грн.; 01.04.2025 р. - 25596,00 грн.; 22.05.2025 р. - 20000,00 грн.; 10.06.2025 р. - 23560,00 грн.; 31.07.2025 р. - 20000 грн. 
Між тим позивач додає, що відносно комплектності товару та/або наявності/відсутності необхідних документів, та/або зауважень від ТОВ “БК “Бастіон” не надходило, про що свідчать підписи на видаткових накладних, які засвідчують факт належного виконання зобов`язань ПрАТ “Ладижинський завод ЗБК” з поставки товару.
Наразі позивач вказує, що ТОВ “БК “Бастіон” не виконало зобов`язання з оплати товару на загальну суму 49000,00 грн., тому відповідно до п. 7.2 договору, яким закріплено, що у випадку несвоєчасної оплати покупцем отриманого товару в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі половини облікової стави НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожний день прострочення, позивачем було нараховано пеню у розмірі 10529,38 грн. за період з 07.02.2025 р. 
При цьому позивач додає, що ТОВ “БК “Бастіон” прострочив виконання грошового зобов`язання, тому ПРАТ “Ладижинський завод ЗБК” було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2059,51 грн. та інфляційні втрати у сумі 6620,03 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 р. вказану позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4923/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.01.2026 р. об 11:30 год. 
16.12.2025 р. від Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх. № 40323/25), відповідно до якої позивач просить суд надати можливість його представнику брати участь у судовому засіданні, призначеному на 14.01.2026 року об 11:30 год., та всіх наступних судових засіданнях у справі № 916/4923/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Так, 16.12.2025 р. від Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. № 40333/25), відповідно до якої позивач повідомляє суд, що відповідачем сплачено на користь Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” суму основного боргу у розмірі 49000,00 грн.
Проте, як вказує позивач, ТОВ “БК “Бастіон” не виконало свої зобов`язання перед ПРАТ “Ладижинський завод ЗБК” зі сплати інфляційних втрат у розмірі 6620,03 грн., пені у сумі 10529,38 грн., 3% річних у розмірі 2059,51 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2025 р. задоволено заяву Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” про участь у судовому засіданні по справі № 916/4923/25, яке призначене на 14 січня 2026 р. об 11:30 год., та в усіх наступних засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 р. відкладено розгляд справи на 05 лютого 2026 р. об 11:30 год.
04.02.2026 року від Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх. № 4278/26), в якій представник позивача просить суд провести судове засідання, призначене на 05.02.2026 об 11:30 год., без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, позивач вказує, що за ТОВ “БК “Бастіон” рахуються невиконані зобов`язання перед ПрАТ “Ладижинський завод ЗБК” зі сплати інфляційних втрат у сумі 6620,03 грн., пені у розмірі 10529,38 грн., 3% річних у сумі 2059,51 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн., які є актуальними та такими, що підлягають стягненню.
05.02.2026 року від ТОВ “БК “Бастіон” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про зменшення розміру пені та витрат на правничу допомогу (вх. № 4316/26). У вказаному клопотанні відповідач зазначає, що, отримавши вимогу позивача від 24.11.2025 року про погашення заборгованості у сумі 49000,00 грн. за договором поставки №09/01/25 від 09.01.2025р., директор підприємства невідкладно у телефонному режимі повідомив директору заводу ПАТ “Ладижинський завод ЗБК” про визнання боргу у заявленій сумі 49000,00 грн. і зазначив, що до кінця року відбудеться розрахунок. При цьому відповідач вказує, що затримку розрахунку пояснив тим, що підприємство перебуває у важкому економічному та фінансовому стані, наявністю заборгованості інших підприємств контрагентів перед ТОВ “БК “Бастіон” та збитками, завданими підприємству шахедними атаками. Наразі відповідач зазначає, що директор ПАТ “Ладижинський завод ЗБК” погодився зачекати деякий час, але не більше кінця грудня 2025 року, проте 10 грудня 2025 року через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява про стягнення заборгованості.
Також відповідач зауважує, що ступінь виконання відповідачем спірного зобов`язання за договором та поведінка відповідача свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання за договором та вказує, що, враховуючи, що договір поставки від 09.01.2025р. не містив визначеного строку оплати, авансових платежів тощо, ТОВ “БК “Бастіон” здійснювало оплату частинами кожного місяця, що жодного разу не заперечувалося позивачем. Зокрема, відповідач додає, що авансовий платіж 29.01.2025 на суму 50000,00 грн., який не передбачався положеннями договору, але був сплачений ТОВ “БК “Бастіон”; 27.02.2025 – 10000,00 грн.; 01.04.2025 – 25596,00 грн.; 22.05.2025 – 20000,00 грн.; 10.06.2025 – 23560,00 грн. та 31.07.2025 – 20000,00 грн. 
Відтак, як стверджує відповідач, станом на дату відкриття провадження у справі зобов`язання зі сплати заборгованості виконано відповідачем у повному обсязі, та зазначає, що сума заборгованості є незначною, а саме 49000,00 грн., при цьому загальна сума договору поставки складала 198156,00 грн., натомість відповідачем до подання позовної заяви до суду сплачено 149156,00 грн.
Крім того, відповідач зазначає про відсутність негативних наслідків від наявної заборгованості у сумі 49000,00 грн., а також вказує, що порушення зобов`язання у заявленій сумі не завдало збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин.
Наразі відповідач зазначає, що підприємство постійно зазнає пошкоджень від атаки шахедів, що впливає не лише на відтік кадрів, оскільки люди не бажають працювати на підприємстві, яке розташоване поряд із військовим об`єктом, а й на економічне становище, адже при низькому рівні економічної діяльності, недостатності коштів, підприємство вимушено вишукувати додаткові кошти на усунення пошкоджень майна. При цьому відповідач зауважує, що місцева влада відшкодовує матеріалами втрати лише фізичних осіб, натомість втрати юридичних осіб державою не відшкодовуються. За ствердженнями відповідача, останні півроку 2025 року, під час якого Одеса піддалася багаточисленним атакам шахедами, підприємство зазнало великих втрат, майже кожного місяця комісією, створеною на підприємстві із числа працівників, складались акти про пошкодження майна (адмінбудівлі та/або транспортного засобу); постійно частково зупинялися роботи для усунення пошкоджень. При цьому відповідач наголошує, що наймасштабніша атака відбулася 22.07.2025, внаслідок якої усі транспортні засоби підприємства та нерухоме майно було ушкоджене, у зв`язку з чим підприємство вимушено повністю зупинило роботу на час усунення пошкоджень.
За ствердженням відповідача, саме у липні 2025 року і тимчасово зупинилося погашення заборгованості перед ПАТ “Ладижинський завод ЗБК”, адже відновлення, в тому числі, транспортних засобів, потребувало значних коштів.
Крім того, відповідач зазначає, що заявлена позивачем фіксована сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю даної справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, відсутній опис робіт/послуг, виконаних/наданих адвокатом у цій справі та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги для визначення саме такої суми гонорару. 
Відтак, відповідач наголошує, що у цій справі фактично був відсутній спір, адже заборгованість не заперечувалася відповідачем і була погашена у повному обсязі на вимогу позивача, а відтак належне досудове врегулювання питання заборгованості не потребувало подання позову.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 р. закрито провадження у справі № 916/4923/25 в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості у розмірі 49000,00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків. 
Як встановлено судом, 09 січня 2025 року між Приватним акціонерним товариством “Ладижинський завод ЗБК” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” (покупець) укладено договір поставки № 09/01/25, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті та кількості, що вказані у рахунках-фактурах на кожну партію товару.
За умовами п. 1.2 договору № 09/01/25 номенклатура, асортимент, кількість, ціна за одиницю товару вказуються в рахунках-фактурах, що виставляє постачальник на кожну партію товару.
Відповідно до п. 2.1 договору № 09/01/25 загальна вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до цього договору, визначається шляхом складення вартості товару відповідно до всіх рахунків-фактур, згідно з якими здійснювалася поставка товару протягом строку дії даного договору.
У п.п. 2.2, 2.3 договору № 09/01/25 передбачено, що ціна на товар, що постачається, вказується в рахунках-фактурах на кожну партію товару. Ціна на товар, що постачається, яка вказана в рахунках-фактурах, є незмінною до виконання цього договору.
Положеннями п. 2.5 договору № 09/01/25 визначено, що у випадку попередньої оплати рахунка-фактури (рахунків-фактур) в розмірі 100% ціна товару лишається незмінною до моменту виконання поставки за цим рахунком-фактурою з боку постачальника. 
Згідно з п. 3.1 договору № 09/01/25 поставка товару проводиться партіями на підставі заявок покупця (письмових або усних) у довільній формі, у яких зазначаються асортимент, кількість, якісні та технічні характеристики.
Відповідно до п. 3.2 договору № 09/01/25 на підставі отриманої заявки по поставку товару в день її отримання постачальником складається рахунок-фактура із зазначенням асортименту, кількості, ціни за одиницю товару, загальної вартості партії товару. Зазначений рахунок-фактура в день його складання надсилається покупцю за допомогою факсимільного зв`язку для погодження. У разі погодження покупцем асортименту, кількості, вартості товару, зазначених у відповідному рахунку-фактурі, він зобов`язаний повідомити про це постачальника не пізніше наступного робочого дня за днем отримання рахунка-фактури на партію товару, шляхом надсилання своєї згоди за допомогою факсимільного зв`язку. 
За приписами п. 3.3 договору № 09/01/25 постачальник приймає на себе зобов`язання здійснити поставку товару протягом строку погодженого сторонами на кожну партію товару. Постачальник має право на дострокову поставку товару. 
Положеннями п. 3.4 договору № 09/01/25 визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW - Вінницька область, м. Ладижин, вул. Наконечного, 184 (відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів у редакції “Інкотермс-2020”). 
Пунктом 3.6 договору № 09/01/25 визначено, що при відвантаженні товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: оригінал рахунку-фактури; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну (у разі якщо поставка до місця призначення здійснювалась постачальником); сертифікат якості. Товар приймається покупцем виключно при наявності товаросупроводжувальних документів. Підтвердженням факту отримання покупцем всіх перелічених документів є підпис представника покупця на видатковій накладній. 
У випадку виявлення під час приймання недоліків товару, на підставі обґрунтованих претензій покупця, постачальник провадить заміну товару за свій рахунок протягом 5 календарних днів. Покупець не вправі без узгодження з постачальником використати товар, по якому ним заявлена претензія (п.п. 4.3, 4.4 договору № 09/01/25). 
Згідно з п. 5.1 договору № 09/01/25 сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника оплати за партію товару на підставі відповідного рахунку-фактури. 
Умовами п. 5.2 договору № 09/01/25 визначено, що постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну № 1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію податкової накладної у ЄРПН. Постачальник зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення, одиниці вимірювання товару, що надається за договором, згідно з вимогами “Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку”, ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України № 8 від 09.01.1997 р. 
У пункті 5.3 договору № 09/01/25 закріплено, що оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. 
Приписами п. 7.2 договору № 09/01/25 визначено, що у випадку несвоєчасної оплати покупцем отриманого товару в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожний день прострочення. 
Згідно з п. 10.1 договору № 09/01/25 даний договір вважається дійсним після його підписання уповноваженими представниками сторін. Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2025 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором і всім додатковим угодам (договорам) до нього.
Пункт 10.2 договору № 09/01/25 передбачає, що положення, що не врегульовані даним договором, регулюються діючим законодавством України.
Як вбачається з матеріалів справи даний договір поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 року підписаний уповноваженими представниками сторін та містить відтиски їх печаток.
Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Так, вищевказаний договір поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 р. є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Так, із матеріалів справи вбачається, що Приватним акціонерним товариством “Ладижинський завод ЗБК” було виставлено відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” рахунки на оплату № 18 від 24.01.2025 р. на суму 172560,00 грн. (в т.ч. ПДВ 28760,00 грн.), а також № 38 від 31.01.2025 р. на суму 25596,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4266,00 грн.). Таким чином, загальна вартість поставленого товару становить 198156,00 грн.
Також сторонами підписані видаткові накладні № 41 від 06.02.2025 р. на підставі рахунку на оплату покупцю № 18 від 24.01.2025 р. на загальну суму з ПДВ - 172560,00 грн.; № 42 від 06.02.2025 р. на суму з ПДВ 25596,00 грн. згідно з рахунком на оплату покупцю № 38 від 31.01.2025 р. Так, вказані видаткові накладні підписані та скріплені відтисками печаток сторін.
Із наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної № Р41 від 06.02.2025 р. вбачається, що Приватне акціонерне товариство “Ладижинський завод ЗБК” (постачальник) доставив та передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” (покупець) прийняв товар, а саме: лоток УБК-1А – 35 шт., плита УБК-5А – 140 шт. та брусок БК-12А – 40 шт. 
Також відповідно до товарно-транспортної накладної № Р42 від 06.02.2025 р. Приватне акціонерне товариство “Ладижинський завод ЗБК” (постачальник) доставив та передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” (покупець) прийняв наступний товар: стійка УСО-5А у кількості 6 шт. 
Крім того, вказані товарно-транспортні накладні № Р42 від 06.02.2025 р. та № Р41 від 06.02.2025 р. підписані представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток.
Між тим позивачем надано до матеріалів справи технічні паспорти на відповідні залізобетонні вироби: № 024 від 06.02.2025 р., № 025 від 06.02.2025 р., № 022 від 06.02.2025 р., № 023 від 06.02.2025 р.
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Отже, як встановлено судом та зазначається позивачем, договір поставки виконано повністю зі сторони позивача, тобто товар був переданий та доставлений відповідачу, жодних претензій та зауважень зі сторони покупця постачальнику щодо технічного стану, вартості та комплектності товару при їх прийнятті заявлено не було.
Згідно з п. 5.1 договору № 09/01/25 сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника оплати за партію товару на підставі відповідного рахунку-фактури. 
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відтак, покупець зобов`язаний оплати повну вартість товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, оскільки сторонами в договорі не передбачено строк виконання зобов`язання з оплати товару.
Отже, прийняття відповідачем поставленого позивачем товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вартість товару в повному обсязі відповідно виставлених рахунків на оплату. 
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідач – ТОВ “БК “Бастіон” здійснив оплату за поставлений товар лише частково у сумі 149156,00 грн., що підтверджуються платіжними інструкціями: № 15395 від 29.01.2025 р. на суму 50000,00 грн.; № 15466 від 27.02.2025 р. на суму 10000,00 грн.; № 12 від 01.04.2025 р. на суму 25596,00 грн.; № 15609 від 22.05.2025 р. на суму 20000,00 грн.; № 15655 від 10.06.2025 р. на суму 23560,00 грн. та № 15771 від 31.07.2025 р. на суму 20000,00 грн.
З огляду на часткове виконання відповідачем умов договору позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату боргу за договором поставки за вих. № 241125/1 від 24.11.2025 р., в якій позивач вимагав негайно сплатити заборгованість за товар, отриманий згідно з договором № 09/01/25 від 09.01.2025 р., у розмірі 49000,00 грн., пеню у сумі 10113,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 6422,07 грн, а також 3% річних у сумі 978,97 грн., що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача. 
Наразі господарський суд зауважує, що доказів надання відповідачем – ТОВ “БК “Бастіон” відповіді на зазначений вище лист матеріали справи не містять, жодних зауважень щодо суми заборгованості не зазначено, з огляду на що суд доходить висновку, що відповідач ухилився від запропонованого позивачем порядку вирішення ситуації шляхом здійснення оплати заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості та штрафних санкцій.
Між тим несплатою позивачу у повному обсязі вартості товару в межах спірного договору поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України.
Вказане стало підставою для звернення Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до господарського суду із позовом по даній справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” заборгованості за договором поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 р. 
Разом з тим, під час розгляду Господарським судом Одеської області даної справи № 916/4923/25, відповідачем здійснено оплату заборгованості за поставку товару у загальній сумі 49000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 15942 від 15.12.2025 р. з призначенням платежу: “сплата за плиту, лоток згідно рах. 4 від 09/01/25 у т.ч. ПДВ 20% 8166,67 грн.”.
З огляду на викладене, ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.02.2026 р. закрито провадження у справі № 916/4923/25 в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості у розмірі 49000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Водночас відповідачем не сплачено нараховані за період прострочення сплати заборгованості штрафні санкції (пеню) у сумі 10529,38 грн., 3% річних у розмірі 2059,51 грн., інфляційні втрати у сумі 6620,03 грн., з огляду на що останні заявлені позивачем до стягнення. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 10529,38 грн. суд зазначає наступне. 
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (часткова несплата орендних платежів) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Так, пунктом 7.2 договору від 09.01.2025 р., що у випадку несвоєчасної оплати покупцем отриманого товару в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі половини облікової стави НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожний день прострочення.
Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Стаття 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
В ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”.
Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи те, що відповідачем не було виконано зобов`язання за договором поставки щодо оплати вартості товару у строки, передбачені договором, а саме покупець не виконав обов`язок щодо оплати залишку заборгованості за договором поставки, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню відповідно до п. 7.2 договору від 09.01.2025 р. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказаний розрахунок був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорено. Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня у загальній сумі 10529,38 грн.
При цьому відповідач у поданому клопотанні просить суд зменшити ТОВ “БК “Бастіон” суму нарахованої пені до 1 гривні.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що ступінь виконання відповідачем спірного зобов`язання за договором та поведінка відповідача свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання за договором та вказує, що загальна сума договору поставки складала 198156,00 грн., натомість до подання позовної заяви до суду ТОВ “БК “Бастіон” сплачено 149156,00 грн., при цьому 15 грудня 2025 року відповідачем сплачено на користь ПАТ “Ладижинський завод ЗБК” суму боргу у розмірі 49000,00 грн. Разом з тим відповідач наголошує, що сума заборгованості є незначною, а також посилається на відсутність негативних наслідків від наявної заборгованості у сумі 49000,00 грн. та на те, що порушення зобов`язання у заявленій сумі не завдало збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин. Між тим відповідач додає, що підприємство постійно зазнає пошкоджень від атаки шахедів, що впливає на економічне становище, оскільки підприємство вимушено вишукувати додаткові кошти на усунення пошкоджень майна. При цьому відповідач вказує, що 22.07.2025 відбулася наймасштабніша атака, з огляду на завдані пошкодження підприємство вимушено повністю зупинило роботу на час усунення пошкоджень, у зв`язку з чим тимчасово зупинилося також погашення заборгованості перед позивачем. 
Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Цивільного кодексу України.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 викладено висновок про те, що частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам справи. Так, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені, штрафу.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21).
Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладені, зокрема, такі висновки:
- розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; 
- отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання;
- у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;
- категорії “значно” та “надмірно”, які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;
- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);
- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;
- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Також чинним, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.
Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 905/1409/21).
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Господарський суд наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таким чином, дослідивши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1,00 гривні, перевіривши всі доводи, які містяться у ньому, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір пені; обставини, на які посилався відповідач як на підставу зменшення пені та які відповідач згідно зі ст. 74 ГПК України не довів, що вони є винятковими, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання. Адже відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів у розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення. 
Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2059,51 грн. та інфляційних втрат у сумі 6620,03 грн. суд зазначає наступне.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України. 
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством. 
Враховуючи вищенаведене, та невиконання відповідачем грошового зобов`язання, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних у розмірі 2059,51 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем арифметично правильно та є вірним, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорено, контррозрахунку не наведено. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нараховані за несвоєчасну оплату за договором поставки, у сумі 2059,51 грн.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. 
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення. 
Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у загальному розмірі 6620,03 грн. та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань здійснено позивачем правильно із застосуванням вірно обраного сукупного індексу інфляції у вказаному періоді прострочення, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорено. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 6620,03 грн. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідіність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.12.2025 р. від Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до господарського суду надійшла заява (вх. № 40333/25), відповідно до якої позивач повідомив суд, що відповідачем сплачено на користь Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” суму основного боргу у розмірі 49000,00 грн. Водночас, як вказав позивач, ТОВ “БК “Бастіон” не виконало свої зобов`язання перед ПРАТ “Ладижинський завод ЗБК” зі сплати інфляційних втрат у розмірі 6620,03 грн., пені у сумі 10529,38 грн., 3% річних у розмірі 2059,51 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Відповідно до ч. 9 ст. 129, ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Зазначена норма частини третьої статті 130 ГПК України застосовується як підстава для відшкодування судових витрат лише в разі, коли позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 199/9188/16-ц.
Таким чином, враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулося на користь позивача, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, внаслідок чого позивач не підтримав частини своїх вимог, господарський суд згідно зі ст.ст. 129, 130 Господарського процесуального кодексу України дійшов до висновку про покладення на відповідача судових витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем при подачі позову.
Вказані висновки суду щодо покладення на відповідача судових витрат по сплаті судового збору, незважаючи на закриття провадження у справі в частині вимог, відповідають позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.07.2024 під час розгляду справи № 910/290/24.
Відтак, у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулося на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача у розмірі 2422,40 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8 з огляду на подання позовної заяви через електронний суд).
Щодо заяви позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. суд зазначає наступне.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
У ч.ч. 4-7 ст. 129 ГПК України передбачено інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Наразі на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.12.2025 р. та додатку № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 грудня 2025 року. 
Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2025 р. між Приватним акціонерним товариством “Ладижинський завод ЗБК” (клієнт) та Адвокатським об`єднанням “Праймлекс” (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги, відповідно до умов п.п. 1.1 якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу щодо представництва та захисту його прав, інтересів та в порядку, передбаченому Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”.
Відповідно до п. 2.1 договору від 05.12.2025 р. передбачено, що клієнт надає адвокатському об`єднанню наступні повноваження:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності, як в усній так і в письмовій формі; 
- складання, підписання, подання, отримання будь-яких заяв (у тому числі позовних заяв та процесуальних документів), повідомлень, клопотань, довідок, скарг (у тому числі апеляційних та касаційних скарг), запитів (у тому числі адвокатських запитів), пояснень, заперечень, та інших документів, як у паперовій так і в електронній формі, які є необхідними для представництва та захисту прав та інтересів клієнта, засвідчення копій документів, які надає клієнт;
- захист прав та законних інтересів клієнта у господарських, цивільних та адміністративних справах, а також кримінальних провадженнях та у справах про адміністративне правопорушення; 
- брати участь в судових засіданнях судів всіх рівнів та юрисдикцій, в тому числі в межах цивільного, адміністративного, господарського судочинства та у кримінальних провадженнях (справах) з правами, наданими на підставі керуючого закону, в тому числі наданих законом позивачу, відповідачу, скаржнику, законному представнику третьої та зацікавленої особи, потерпілому, власнику тимчасово вилученого майна, власнику житла та/або іншого володіння особи, законному представнику свідка; 
- знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, прослуховувати фіксацію судового процесу, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності або неповноти, одержувати копії рішень, постанов та ухвал суду, подавати докази, оскаржувати дії чи бездіяльність, брати участь у їх дослідженні, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають під час судового розгляду, заперечувати проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, підписувати від імені клієнта будь-які документи; 
- сплачувати судовий збір, обов`язкові збори та інші необхідні платежі; 
- збирати відомості про факти, що можуть використовуватися як докази у справі, в тому числі запитувати і одержувати документи чи їх копії, знайомитися з будь-якими документами, одержувати письмові висновки фахівців з питань, що вимагають спеціальних знань;
- користуватися іншими видами повноважень, які є необхідними для захисту прав та інтересів клієнта; 
- вчинення процесуальних дій по даному договору адвокатське об`єднання має право доручити третім особам - адвокатам (на підставі ордеру виданого адвокатським об`єднанням), юристам чи його технічним працівникам (на підставі довіреності виданої адвокатським об`єднанням) в межах їх компетенції, при цьому адвокатське об`єднання несе відповідальність за наслідки їх дій та рішень.
Положеннями п.п. 4.1 - 4.3 договору від 05.12.2025 р. закріплено, що вартість послуг адвокатського об`єднання залежить від складності робіт, часу, необхідного для виконання робіт та місця надання послуг. Клієнт відшкодовує адвокатському об`єднанню витрати, пов`язані з підготовкою, подачею або отриманням будь-яких документів, прийняття участі в судових засіданнях або слідчих діях. Розмір гонорару та/або вартість послуг, які клієнт сплачує адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу буде визначатися сторонами у додатковій угоді та/або додатку.
У п. 5.1 договору від 05.12.2025 р. вказано, що строк надання послуг та строк дії договору починається з дати його підписання сторонами, та діє до 31.12.2028 року. 
Згідно з п. 6.1 договору від 05.12.2025 р. останній набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.
При цьому із наявного в матеріалах справи додатку № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 грудня 2025 року вбачається, що вартість правничої допомоги з комплексного представництва інтересів замовника в суді першої інстанції, а саме: Господарському суді Одеської області або в іншому суді за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення на користь Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” суми боргу за договором поставки № 09/01/25 від 09.01.2025 р. становитиме 15000,00 грн. 
Пунктом 2 додатку № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 грудня 2025 року сторонами визначено, що оплата послуг з комплексного представництва інтересів замовника в суді першої інстанції здійснюється протягом 15 календарних днів з дня фактичного виконання рішення, а саме: отримання Приватним акціонерним товариством “Ладижинський завод ЗБК” коштів, стягнутих та/або сплачених за судовим рішенням, яким буде стягнуто борг з Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” на користь Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК”. 
У відповідності до ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.12.2025 р., додатку № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.12.2025 р. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Між тим у ч. 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
За ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, відповідач з даним розмір витрат на оплату послуг адвоката не погоджується та заперечує проти їх задоволення, про що зазначає у клопотанні від 05.02.2026 за вх. № 4316/26, оскільки відповідач вважає, що заявлена позивачем фіксована сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю даної справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом. Також відповідач наголошує, що у цій справі фактично був відсутній спір, адже заборгованість не заперечувалася відповідачем і була погашена у повному обсязі на вимогу позивача, відтак належне досудове врегулювання питання заборгованості не потребувало подання позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (аналогічний правовий висновок викладений в додатковій постанові ПЗАГС від 18.03.2025 р. по справі № 916/4066/23).
Відтак, господарський суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі № 916/1340/18.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Господарський суд погоджується з доводами відповідача про те, що сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю даної справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи.
Наразі господарський суд зазначає, що складність даної справи не є високою, спірний договір є стандартним договором поставки, крім того, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору купівлі-продажу (поставки). У спорах такого характеру, за відсутності особливостей поставки товару у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки товару і його часткової оплати, судова практика є сталою, більш того відповідач не заперечував поставку і суму позовної вимоги. 
Також спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, натомість великої кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали би дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.
Крім того, суд, серед іншого, звертає увагу саме на виконаний адвокатом обсяг робіт (наданих послуг): складення позовної заяви, яка не є об`ємною, її текст викладено на 7 аркушах, більша частина з яких становить цитування умов договору та положень актів законодавства, що не потребувало значних зусиль адвоката, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження би яких адвокат витратив значний час. Також суд звертає увагу на те, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, не відноситься до категорії складних та не потребувала отримання будь-яких додаткових документів для підтвердження позовних вимог, вивчення судової практики тощо. Більш того господарський суд враховує, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, а також сплатив суму основного боргу у розмірі 49000,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав лише для частково задоволення вимоги ПрАТ “Ладижинський завод ЗБК” та стягнення з ТОВ “БК “Бастіон” на його користь 7500 грн. витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 19208,92 грн. задовольнити. 
2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю “БК “Бастіон” (65070, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27, корп. Б; код ЄДРПОУ 37811845) на користь Приватного акціонерного товариства “Ладижинський завод ЗБК” (24321, Вінницька область, Гайсинський район, м. Ладижин, вул. Наконечного, буд. 184; код ЄДРПОУ 00131966) 3% річних у розмірі 2059/дві тисячі п`ятдесят дев`ять/грн. 51 коп., інфляційні втрати у сумі 6620/шість тисяч шістсот двадцять/грн. 03 коп., пеню у розмірі 10529/десять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять/грн. 38 коп.; судовий збір у сумі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 7500/сім тисяч п`ятсот/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 09 лютого 2026 р.

Суддя В.С. Петров