Номер провадження: 33/813/2326/25
Номер справи місцевого суду: 509/3820/25 
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,
при секретарі Узун Н.Д.,
переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №386688 від 09.07.2025, ОСОБА_1 09 липня 2025 року о 23:10 год, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі або алкотестері «Драгер» відмовився під відеофіксацію нагрудну бодікамеру. Від керування відсторонений. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №386710 від 09.07.2025, ОСОБА_1 09 липня 2025 року о 23:10 год, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, будучи позбавленим права керування транспортними засобам відповідно до постанови №522/15328/24 Приморського районного суду м. Одеса від 23.10.2024 строком на 5 років. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 гривень.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2025 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, з підстав викладених в апеляційній скарзі.
В судове засідання до апеляційного суду, ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно.
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, на підставі доводів, викладених у апеляційній скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Збирання нових доказів не входить до повноважень апеляційного суду.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.1 а ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Невиконання пункту 2.1 а ПДР України (повторно протягом року) має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Частиною 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП в даному випадку є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, і яка повторно протягом року вчинила порушення, передбачені частинами другою - четвертою цієї статті.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №386710 від 09.07.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги. Згідно якого ОСОБА_1 09 липня 2025 року о 23:10 год, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, повторно протягом року, будучи позбавленим права керування транспортними засобам відповідно до постанови №522/15328/24 Приморського районного суду м. Одеса від 23.10.2024 (а.с. 13);
2)відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції (диск а.с. 10).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме в тому, що він 09 липня 2025 року о 23:10 год, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, повторно протягом року, будучи позбавленим права керування транспортними засобам, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1.протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №386688 від 09.07.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги (а.с. 2);
2.направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ ООР» м. Одеса, згідно якого в ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю, нестійка хода, почервоніння очей, огляд не проводився (а.с. 3);
3.відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції (диск а.с. 10).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що він 09 липня 2025 року о 23:10 год, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, та відмовився на вимогу працівника поліції, в якого виникла підозра, що водій може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на визначення дійсного його стану, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , та матеріали справи не містять доказів на підтвердження даного факту.
Однак, апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, яким зафіксований момент зупинки працівниками поліції транспортного засобу «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував саме ОСОБА_1 ..
Окрім того, протягом всього часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, більш того підтверджував даний факт.
Так, відповідно до положень Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 (далі Інструкція), портативний відео реєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
На виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації події та долучив відеозаписи як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення.
Наявний відеозапис з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, який відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 його поведінку та те, що співробітники поліції діяли у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення
Таким чином, твердження про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовується матеріалами справи, та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що в працівників поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, так як не було факту порушення ПДР України, а відповідно наступні вимоги поліцейських водій не зобов`язаний був виконувати, однак апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження, оскільки вони ґрунтуються на не вірному тлумаченні норм чинного законодавства, та зазначає наступне.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Закон України «Про національну поліцію» надає працівникам поліції повноваження зупинити транспортний засіб у випадках перелік яких міститься у статті 35 цього Закону. Відповідної вищезазначеної статті, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, в тому числі у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Частиною 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» встановлений обов`язок для поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Так, згідно постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5184298 від 09.07.2025, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, за те, що він 09 липня 2025 року 23:49 год в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , з державним знаком, який неосвітлений в темну пору доби, чим порушення п. 2.9.в. ПДР України – керування з номерним знаком, закритим ін. предметами чи забрудненням, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцять метрів (а.с. 7).
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 09 липня 2025 року 23:49 год в Одеській області, Одеському районі, с. Молодіжне, 20-й кілометр а/д Т-1641, керував транспортним засобом «VOLVO V60», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.9.в. ПДР України, що надає працівникам поліції згідно Закону України «Про національну поліцію» повноваження зупинити транспортний засіб.
Матеріалами справи спростовуються також посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейські не назвали які саме ознаки сп`яніння ними були виявлені, оскільки згідно відеозапису встановлено, що поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що він має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме має запах алкоголю. На що останній відповів, що дійсно вживав алкогольні напої, а саме «Рево», та відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог ПДР України. 
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).
Окрім того, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, велосипедистів, власності третіх осіб) і може призвести до тяжких непоправних наслідків.
ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства.
Висновок суду першої інстанції відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький