П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29532/25	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,
повний текст судового рішення
складено 04.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Джабурія О.В.,	
судді -	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В серпні 2025 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України (надалі - Департамент, відповідач), в якому заявив наступні позовні вимоги:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови розглядати запит по суті, та зобов`язати відповідача розглянути запит по суті (надісланий 20.02.2025 р., реєстраційний №512зі-2025).
Викладене в позовній заяві обґрунтування позовних вимог полягає в тому, що 20 лютого 2025 року позивач направив на електронну адресу Департаменту запит, в якому позивач просив повідомити організаційну структуру Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України. Відповідач 27.02.2025 надав відповідь, в якій викладена відмова у розгляді запиту з посиланням на незазначення у запиті прізвища, ім`я та по батькові запитувача, мету такого запиту, її природу та роль запитувача. Позивач вважає таку відмову неправомірною.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року позовні вимоги задоволені наступним чином:
- визнані протиправними дії Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України щодо нерозгляду запиту від 20.02.2025 р. (реєстраційний №512зі-2025 від 24.02.2025);
- зобов`язано Департамент головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України розглянути запит від 20.02.2025 р. (реєстраційний №512зі-2025 від 24.02.2025) відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Національна поліція України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Доводи апелянта узагальнено полягають в наступному: 
- запит на публічну інформацію від 20.02.2025, надійшов з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 від « ОСОБА_2 » без зазначення інших ідентифікуючих особистих даних, що виключає можливість для висновку про порушення наданням відповіді ОСОБА_3 прав саме позивача;
- в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» Департамент не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки відповідно до «Положення про Департамент головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України» від 16.05.2023 №400 цей Департамент не є юридичною особою (територіальним (міжрегіональним) органом поліції), будучі лише підрозділом Національної поліції України;
- запит повинен містити прізвище, ім`я, по батькові (найменування) запитувача, його поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є, але у отриманому запиті не було зазначено прізвище запитувача. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 20.02.2025 року з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов запит, в якому заявник просив повідомити організаційну структуру Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України.
У цьому електронному листі зазначений відправник запиту - ОСОБА_4 .
27.02.2025 року Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України листом №30553-2025 заявнику на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відповідь та повідомлено, що для забезпечення його права на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом №2939-VІ, він може, за потреби, вказати ім`я, мету для чого потрібно інформацію, і?ї природу, його роль, як запитувача (у разі якщо запитувана інформація не є відомостями стосовно нього).
Також у цій відповіді Департаментом зазначено, згідно з позицією ЄСПЛ, у цьому міжнародному судовому органі можливии? розгляд справи щодо доступу до інформаціі?, якщо наявна одна з умов: не надається інформація всупереч обов`язковому рішенню національного органу, що набуло законноі? сили; доступ до інформаціі? є необхідним інструментом для реалізаціі? свободи вираження поглядів і и?ого ненадання становить втручання в гарантовані права на отримання чи поширення інформаціі?. Також ЄСПЛ визначено детальні критеріі?, за яких обмеження доступу до інформаціі? може визнаватись втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів. Зокрема аналізу підлягають: 1. Мета запитувача або для чого потрібна інформація. 2. Природа інформаціі? (інформація, дані або документи щодо яких вимагається доступ, повинні збиратись в цілях задоволення суспільного інтересу, а не просто з цікавості). 3. Роль запитувача. Зокрема, щодо необхідності дотримання вищевказаноі? позиції ЄСПЛ, до того ж в умовах зброи?ної агресії росіи?ської федерації проти України, також зазначено в рішенні Ради суддів Украі?ни від 03 лютого 2023 року №8. Відповідно до статті 28 Цивільного кодексу України Фізична особа набуває прав та обов`язків і здіи?снює їх під своі?м ім`ям. Ім`я фізичноі? особи, яка є громадянином Украі?ни, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної? меншини, до якої вона належить. Отже, для забезпечення його права на доступ до інформації?, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної? інформації?, визначених Законом №2939-VІ, він може, за потреби, вказати ім`я, мету для чого потрібно інформацію, її природу, його роль, як запитувача (у разі якщо запитувана інформація не є відомостями стосовно нього).
Не погоджуюсь з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, який підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно ст. 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема, запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1-4 ст. 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. 
Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі. 
Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку складання та подання запитів на отримання публічної інформації, розпорядником якої є НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.02.2017 №95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2017 за №284/30152 (далі - Порядок №95) - розроблено його відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» з метою врегулювання механізму складання та подання запитів на публічну інформацію, розпорядником якої є НПУ, до центрального органу управління поліцією, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, їх відокремлених підрозділів, територіальних органів поліції, їх структурних та відокремлених підрозділів, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України.
Згідно пункту 5 розділу 2 Порядку №95 запит повинен містити прізвище, ім`я, по батькові (найменування) запитувача, його поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.
Відповідно до ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.
Також суд першої інстанції правильно застосував положення пункту 9.6 Пленуму Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» яким передбачено наступне:
«Вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону №2939-VI).
Контактна інформація (поштова адреса чи адреса електронної пошти, а також номер засобу зв`язку) необхідна для того, щоб розпорядник інформації мав змогу надіслати запитувачу відповідь на актуальну адресу, а також для зворотного зв`язку із запитувачем (наприклад, для уточнення запитуваної інформації, повідомлення про відправлення відповіді тощо).
Якщо у запиті вказано контактну інформацію, якої достатньо для належного виконання розпорядником свого обов`язку, а саме надання відповіді на запит, то встановлення особи запитувача не має суттєвого значення для прийняття розпорядником рішення про надання інформації.
При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь-який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.
Більше того, законодавством у сфері доступу до публічної інформації не передбачено обов`язку розпорядника інформації ідентифікувати особу запитувача. Тобто запитувачу не потрібно додавати до запиту документи, що посвідчують особу (копію паспорта, ідентифікаційного коду), а розпорядник інформації не здійснює жодних дій з перевірки особи запитувача, наприклад звірення підпису із зразком, надсилання уточнюючих запитань тощо. Тобто запитувач може вказати будь-яке прізвище, ім`я, по батькові, і розпорядник не може і не повинен його перевіряти.»
З урахуванням наведених законодавчих положень та правових позицій Пленуму Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.09.2016 №10, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є необґрунтованими посилання відповідача на приписи ст. 28 ЦК України в обґрунтування правомірності відмови в прийнятті до розгляду запиту від 20.02.2025 через незазначення у цьому запиті прізвища запитувача, оскільки саме Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, в тому числі і вимоги до обсягу інформації та реквізитів, які обов`язково повинні бути зазначені у запиті на публічну інформацію.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, що в свою чергу свідчить про безпідставність посилань відповідача на те, що запитувачу слід було вказати мету для чого потрібно інформацію, і?і? природу та його роль, як запитувач. 
Що стосується доводів апелянта про те, що в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» Департамент не є розпорядником запитуваної інформації, то колегія суддів вважає такі доводи помилковими, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Відповідно до ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, суб`єктом владних повноважень може бути орган державної влади і без статусу юридичної особи.
Відповідно до «Положення про Департамент головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України», затвердженого наказом Національної поліції України від 16.05.2023 №400, цей Департамент є самостійним структурним підрозділом центрального органу управління поліції (далі - ЦОУП), який здійснює контроль за службовою діяльністю структурних підрозділів ЦОУП, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції (далі - органи (підрозділи) поліції), сприяє вдосконаленню їх службової діяльності та зміцненню службової дисципліни, а також здійснює реалізацію державної політики у сфері дотримання прав людини під час надання поліцейських послуг та є уповноваженим підрозділом з питань дотримання гендерної рівності. Департамент не є юридичною особою, проте має власну печатку, штамп і бланки з повним та скороченим найменуванням, які необхідні для його діяльності.
Аналіз передбачених цим Положенням функцій та прав Департаменту свідчить про те, що Департамент є суб`єктом владних повноважень, а тому в розумінні ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Департамент також є і розпорядником інформації.
Що стосується самої суті запиту від 20.02.2025, то запитувана в ньому інформація про організаційну структуру Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України безумовно має бути в розпорядженні такого Департаменту, і така інформація не належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
Таким чином, колегією суддів не встановлено наявність визначених ч.1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» підстав для відмови у задоволенні запиту від 20.02.2025.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки в матеріалах справи немає доказів вирішення відповідачем запиту від 20.02.2025, то позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Департаменту розглянути цей запит відповідно до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія