Справа № 931/995/25
Провадження № 2/931/103/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О., 
за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

31.12.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24.03.2025-100002807. Згідно з умовами договору сума кредиту становить 2000 грн, строк, на який надається кредит, – 217 днів з дати його надання, процентна ставка - 1% за 1 день, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 180,00 грн, комісія за обслуговування - 180,00 грн, неустойка - 30,00 грн за кожен день невиконання зобов`язання, дата повернення кредиту 26.10.2025 року. Сплата кредиту здійснюється згідно з графіком платежів. Спосіб надання кредиту: електронний переказ за реквізитами, вказаними позичальником у заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. 
03.04.2025 року сторони уклали додатковий договір, відповідно до якого домовились, що строк, на який надається кредит, - 207 днів, сума кредиту - 4000 грн, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 180,00 грн, комісія за обслуговування - 360,00 грн. 01.05.2025 року сторони уклали додатковий договір, відповідно до якого домовились, що строк, на який надається кредит, - 179 днів, сума кредиту - 8000 грн, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 360,00 грн, комісія за обслуговування - 720,00 грн. 
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 8000 грн, однак свої зобов`язання за договорами належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви у неї утворилась заборгованість у розмірі 19410,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн, по відсотках - 7440,00 грн, комісія за обслуговування кредиту - 720 грн, неустойка - 3250,00 грн.
Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року у розмірі 19410,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 06.01.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що стверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету ТОВ «Споживчий центр». Одночасно у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач 05.02.2026 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, лише в частині тіла кредиту та відсотків.
Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи.
Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 24.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 24.03.2025-100002807, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на вебсайті кредитодавця в загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаному при його ідентифікації на сайті. 
Згідно з умовами договору сума кредиту становить 2000 грн, строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання, процентна ставка - 1% за 1 день, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 180,00 грн, комісія за обслуговування - 180,00 грн, неустойка - 30,00 грн за кожен день невиконання зобов`язання, дата повернення кредиту - 26.10.2025 року (а.с.17-23). 
03.04.2025 року сторони уклали додатковий договір, відповідно до якого домовились, що строк, на який надається кредит, - 207 днів, сума кредиту - 4000 грн, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 180,00 грн, комісія за обслуговування - 360,00 грн (а.с.23 на звороті - 25). 
01.05.2025 року сторони уклали додатковий договір, відповідно до якого домовились, що строк, на який надається кредит, - 179 днів, сума кредиту 8000 грн, комісія, пов`язана із наданням кредиту, - 360,00 грн, комісія за обслуговування - 720,00 грн (а.с. 25 на звороті -27).
За допомогою системи іPay.ua за кредитним договором № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року та додатковими договорами від 03.04.2025 року, від 01.05.2025 року на картку НОМЕР_1 перераховано ТОВ "Універсальні платіжні рішення" (на виконання договору між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 р.) грошові кошти в сумі 2000 грн, 2000 грн, 4000 грн як виданий кредит, всього в сумі 8000 грн (а.с. 29-31).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року та додатковими договорами від 03.04.2025 року, від 01.05.2025 року становить 19410,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн, по відсотках - 7440,00 грн, комісія за обслуговування кредиту - 720 грн, неустойка - 3250,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 24.03.2025 по 25.10.2025 року включно (а.с. 32-35).
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала, у судовому засіданні частково визнала позов в частині тіла кредиту - 8000 грн та відсотків - 7440 грн.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, суд робить висновок, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 24.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24.03.2025-100002807, який підписаний електронним підписом відповідачки шляхом відтворення одноразового ідентифікатора Е841. 
03.04.2025 року та 01.05.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено додаткові договори, які підписані електронним підписом відповідачки шляхом відтворення одноразового ідентифікатора К856. 
Позивачем доведено, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти у розмірі 8000 грн шляхом перерахування на її картковий рахунок, зазначений останньою в договорі, чого відповідачка не заперечувала.
Однак, відповідачка належним чином взяті на себе обов`язки за кредитними договорами не виконала, порушила умови договорів, чим допустила заборгованість перед позивачем (за розрахунком останнього) в розмірі 19410,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн, по відсотках - 7440,00 грн, комісія за обслуговування кредиту - 720 грн, неустойка - 3250,00 грн. 
Надаючи оцінку сумі заборгованості в частині основного боргу в сумі 8000,00 грн, процентів в сумі 7440,00 грн, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності їх нарахування, відтак приходить до переконання про обґрунтованість позову в цій частині.
Водночас, щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, суд враховує таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування".
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховним Судом в постанові від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц.
Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наведеним у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21, провадження N 61-4202сво22, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із наданого позивачем кредитного договору № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року та додаткових договорів до нього вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється в сумі 180 грн, 360 грн та 720,00 грн, яка сплачується у тому черговому періоді, у якому надається транш. При цьому переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позичальнику та за надання яких встановлюється плата, не зазначено, що свідчить про безпідставність нарахування такої комісії. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією з обслуговування кредитної заборгованості у сумі 720,00 грн задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю надання таких послуг.
Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 3250,00 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором (офертою) № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року в розмірі 3250,00 грн.
З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року у розмірі 15440,00 грн, яка складається з основного боргу в сумі 8000,00 грн, процентів в сумі 7440,00 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1927,02 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, ст.ст. 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 24.03.2025-100002807 від 24.03.2025 року у розмірі 15440 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок) грн 00 коп., що складається з основного боргу в сумі 8000,00 грн, процентів в сумі 7440,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1927 (одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) грн 02 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30 - денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба