ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3352/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року (суддя Богатинський Б.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 25.07.2025 року) у адміністративній справі №280/3352/25 за позовом ОСОБА_2 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд –

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі по тексту – відповідач), в якому просив, з урахуванням змінених позовних вимог, стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2002 року по 18.01.2023 року включно в сумі 193965,74 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що суму компенсації втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року включно у зв`язку з порушенням строків її виплати він отримав 18.04.2025 року та вважає її датою проведення ним остаточного розрахунку. Апелянт вважав. що 18.04.2025 року йому відповідачем виплачено частина заробітної плати «за період з 23.09.1999 року по 906.10.2000 року включно у зв`язку з порушенням строків виплати». Виплачена у розмірі, який відповідає втратам її (заробітної плати) вартості через порушення строків її виплати. Апелянт зазначив, що, оскільки строки виплати були суттєво порушені попередниками відповідача, то виплачена 012.11.2016 року сума 6585,24 грн. не була належною йому заробітною платою за весь період вимушеного прогул через її катастрофічне знецінення, тобто 01.11.2016 року була виплачена лише частина належної йому заробітної плати.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 року у справі №2-290-1-2002р стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6585 грн. 24 коп. шляхом списання коштів з рахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України р/р35257018003271, МФО 300001, код 20055032, ОПЕРУ управління НБУ в місті Києві. В рішенні Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 року у справі №2-290-1-2002р зазначено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що належить виплатити ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.263 КЗпП України, за період з 23.09.1999 року (день незаконного звільнення з роботи) по 06.10.2000 року (день постановлення судового рішення про поновлення на роботі) становить 263 робочих дня, із розрахунку середньоденного заробітку на день звільнення - 15 грн. 18 коп. / (309 грн. 26 коп. + 206 грн. 71 коп.) : 34 робочих дня / та розрахунку середньоденного заробітку з 01.12.1999 року - 27 грн. 24 коп., - 6 585 грн. 24 коп. В частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням відповідачем термінів її виплати позов не підлягає задоволенню, оскільки, виходячи зі смислу ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація визначається з розміру суми нарахованої, тобто фактично заробленої, працівником в конкретний період часу. Грошові кошти в розмірі 6 585 грн. 24 коп. були виплачені ОСОБА_1 01.11.2016 року. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року, а саме за: вересень 1999 року у сумі 593 грн. 02 коп., жовтень 1999 року у сумі 2049 грн. 76 коп., листопад 1999 року у сумі 1982 грн. 81 коп., грудень 1999 року у сумі 3719 грн. 02 коп., січень 2000 року у сумі 2914 грн. 38 коп., лютий 2000 року у сумі 3099 грн. 88 коп., березень 2000 року у сумі 3171 грн. 99 коп., квітень 2000 року у сумі 2826 грн. 42 коп., травень 2000 року у сумі 2757 грн. 23 коп., червень 2000 року у сумі 2771 грн. 53 коп., липень 2000 року у сумі 2774 грн. 39 коп., серпень 2000 року у сумі 2906 грн. 51 коп., вересень 2000 року у сумі 2689 грн. 73 коп., жовтень 2000 року у сумі 629 грн. 65 коп., а всього 34886 грн. 32 коп. На виконання рішення суду від 01.03.2021 року у справі № 280/5397/19, відповідно до виписки з рахунку, яка міститься у матеріалах справи, відповідачем 18.04.2025 року виплачено 26862,45 грн. як компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 47, 116, 117 КЗпП України; Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин»( набрав чинності 19.07.2022 року); статтями 1, 2, 3, 4, 6 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; пунктами 4, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02. 2001 року №159 та врахував, що ОСОБА_1 вважає, що фактичний розрахунок при звільненні відбувся 18.04.2025 року та пов`язаний з виплатою компенсації втрати частини заробітної плати у сумі 26862,45 грн. та просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку з ним розрахунку при його звільненні з роботи, починаючи з 10.12.2002 року, вважаючи суму, нараховану йому в судовому порядку, як компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати виплачену 18.04.2025 року. Суд зазначив, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Суд врахував, що основною умовою для виплати особі компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Компенсаційні виплати - це суми, які виплачуються працівникам понад оплати за працю для компенсації витрат, пов`язаних з виконанням ними своїх трудових обов`язків, а також витрат у зв`язку з переїздом при прийнятті на роботу в іншу місцевість. Роботодавці вправі самостійно застосовувати заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі вводити виплати, не передбачені законодавством, а також самостійно встановлювати розмір компенсацій, зокрема у колективному договорі. Введені такими локальними нормативними актами заохочувальні та компенсаційні виплати, будуть включатися до фонду оплати праці підприємства, а відповідно є базою нарахування соціального внеску. Суд прийшов до висновку про те, що кошти, як у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 6585,24 грн., так і кошти компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 34886,32 грн. нараховані і стягнуті в судовому порядку з роботодавця, пов`язані із звільненням ОСОБА_1 з роботи 09.12.2002 року, не можуть вважатись коштами, на які мав право ОСОБА_1 при звільненні 09.12.2002 року згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, а тому не належали до виплати позивачу при звільненні 09.12.2002 року.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Запорізького обласного управління юстиції – начальника відділу державної виконавчої служби; стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4137,88 грн.
Встановлено. що наказом Міністерства юстиції України від 05.12.2002 року №1172/к ОСОБА_1 - заступника начальника Запорізького обласного управління юстиції – начальника відділу державної виконавчої служби звільнено з роботи 09.12.2002 року за прогул без поважних причин 14.10.2002 року п.4 ст.40 КЗпП України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2003 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 року.
Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 року у справі №2-290-1-2002р стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6585,24 грн. Рішенням суду відмовлено задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням відповідачем термінів її виплати у зв`язку з тим. що відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація визначається з розміру суми, нарахованої, тобто фактично заробленої працівником в конкретний період часу. 
Встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2013 року Запорізьке обласне управління юстиції було замінено правонаступником - Головним управлінням юстиції у Запорізькій області
Встановлено, що кошти в розмірі 6585,24 грн. були виплачені ОСОБА_1 01.11.2016 року
Встановлено, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року у справі №280/5397/19, яке залишено без змін постановою Верховного суду від 10.10.2024 року, стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року у розмірі 34886,32 грн. у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року.
Встановлено, що 18.04.2025 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року у розмірі 34886,32 грн. (лист Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 18.04.2005 року №07-32-06/50, виписка з рахунку). 
Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що Запорізьким обласним управлінням юстиції Міністерства юстиції України після його звільнення 09.12.2002 року не розрахувалося з ним повністю, не виплативши йому заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року, тобто йде мова про правовідносини щодо виплати заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2002 року по 18.01.2023 року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що фактично суми компенсації за час затримки розрахунку при звільненні були спірними до 10.10.2024 року (постанова Верховного Суду від 10.10.2024 року), які були стягнуті на користь ОСОБА_1 17.04.2025 року (копії платіжних інструкцій Головного управління ДКС у Дніпропетровській області від 17.04.2025 року №1/2, 1/3, 1/4).
Відповідно до статей 47, 116, 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до с.3 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. фактично 18.04.2025 року остаточно виконано рішення судів про компенсацію втрати заробітної плати за період з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року у розмірі 34886,32 грн. у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року. У свою чергу, законодавством не передбачено виплату компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 виплачувалась компенсація за час затримки виплати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати 01.11.2016 року в розмірі 6 585,24 грн. та 18.04.2025 року у розмірі 34886,32 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року у адміністративній справі №280/3352/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Н.А. Олефіренко