Справа № 344/23066/24 
Провадження № 22-ц/4808/87/26 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Боднарчука Андрія Михайловича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2025 року, ухвалене в складі судді Атаманюка Б. М. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 27 квітня 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачка уклали договір надання грошових коштів у позику № 3826730424. Відповідно до договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму у розмірі 10000 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. 
Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, водночас позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору у неї виникла заборгованість у розмірі 51450 грн, з яких: 10 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 36 450 гривень– заборгованість за процентами; 5 000 гривень – неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки.
У зв`язку з викладеним, ТОВ «Іннова Фінанс» просило суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 51 450 грн та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2025 року позов ТОВ «Іннова Фінанс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 3826730424 від 24 квітня 2024 року у розмірі 46 450 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» судові витрати в розмірі 2 186,94 грн. 
В частині стягнення неустойки в сумі 5000 грн – відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_2 – адвокат Боднарчук А. М. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи немає жодного первинного документа, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі, що передбачений договором про надання грошових коштів у позику, а також, що остання такі кошти отримала. Надана ТОВ «Іннова Фінанс» квитанція до платіжної інструкції не є належним та достатнім доказом щодо перерахування коштів, оскільки не містить підпису та відтиску печатки. Крім того, у ній відсутні реквізити банківського рахунку відповідачки, та не зазначені дані особи, якій перераховано кошти. Зазначене, на думку представника апелянтки свідчить про недоведеність позовних вимог.
Також представник апелянтки не погоджується із рішенням суду в частині визначення розміру процентів за користування кредитом. Посилається на те, що на час укладення між сторонами спірного кредитного договору положення Закону України «Про споживче кредитування» передбачали, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому пункт 2.6.1. договору, яким сторони погодили денну процентну ставку у розмірі 1,5 %, є нікчемним. Отже, у разі задоволення позову, заборгованість відповідачки за відсотками повинен становити 24300 грн.
Враховуючи викладене, представник ОСОБА_2 – адвокат Боднарчук А. М. просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Аналіз апеляційної скарги свідчить, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині (відмови у стягненні неустойки) рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Позиція інших учасників справи
ТОВ «Іннова Фінанс» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
27 квітня 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_2 уклали договір про надання грошових коштів у позику № 3826730424. 
Відповідно до п. 2.1. договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/ або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч. через месенджери).
Перед укладенням цього договору товариством була здійснена електронна ідентифікація позичальника для входу в особистий кабінет, відповідно до пункту 2.1. Договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації позичальника (в тому числі з метою укладення попередніх правочинів між сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансованого моніторингу: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ (п. 2.17. Договору).
За змістом пункту 2.2. договору на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 2.3. договору визначено, що сума кредиту складає 1о 000 грн.
Строк кредиту 360 днів (п. 2.5. договору).
Відповідно до п. 2.6.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,5 % на день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в пункті 2.5. договору.
Згідно із п. 3.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 .
У розділі 11 Договору у відомостях про позичальника ОСОБА_2 зазначено: серія, номер паспорта, дата його видачі, орган, що видав, місце проживання, місце реєстрації, РНОКПП, електронна пошта, телефон, реквізити електронного платіжного засобу, одноразовий ідентифікатор.
Зазначений кредитний договір разом з додатком № 1 підписаний ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором s3c7movws 27.04.2024 о 16:12 (а.с. 21-31).
Відомості щодо позичальника та стосовно кредиту зазначена також в анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://finsfera.ua/) (а.с. 12).
6 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено договір про надання послуг з приймання та переказу платежів № 160523/1, відповідно до умов якого позивач доручив ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/ Master Card Money Send (а.с. 16-20).
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції від 27 квітня 2024 року № 19840-1354-104137911 ТОВ «Іннова Фінанс» переказало ТОВ «ФК «Контрактовий дім» кредитні кошти в сумі 10 000 грн для поповнення картки Visa / MasterCard / НПС Простір НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с. 33).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається, встановлено, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому ОСОБА_2 на веб-сайті кредитодавця та через особистий кабінет подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе.
Ідентифікація ОСОБА_2 на веб-сайті позивача здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця проживання, електронної пошти, номера платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кошти, тощо.
Доказів, що указані в договорі одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, суду не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договору виключає підстави вважати, що без їх погодження остання могла отримати кредитні кошти. Будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно ОСОБА_2 , які стосуються підписання кредитного договору у матеріалах справи відсутні, зокрема, її звернення до правоохоронних органів щодо незаконності використання особистих даних.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо укладення кредитного договору між сторонами.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що з наданих позивачем документів неможливо ідентифікувати платіж щодо нібито перерахування коштів ОСОБА_2 , оскільки такі не містять повних даних номеру картки, на яку перераховано спірні кошти, колегія суддів уважає безпідставними.
Так, судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).
Позивач на підтвердження перерахування кредитних коштів ОСОБА_2 надав квитанцію до платіжної інструкції № 19840-1354-104137911, згідно з якою ТОВ «Іннова Фінанс» 27 квітня 2024 року, тобто в день укладення договору між сторонами, перерахувало ТОВ «ФК «Контрактовий дім» кредитні кошти в сумі 10 000 грн для поповнення картки Visa / MasterCard / НПС Простір НОМЕР_1 . Вказаний номер картки, хоч і неповний, проте співпадає з номером картки, зазначеним у договорі надання грошових коштів у позику та анкеті клієнта. Для спростування факту отримання коштів на цей платіжний засіб відповідачка мала надати докази того, що така карта банком на її ім`я не видавалася або, у разі її видачі, що на неї не надходили 27 квітня 2024 року кредитні кошти від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» у сумі 10 000 грн. Однак відповідачка цим правом не скористалася, а отже, не довела обставини, на які вона посилається в обґрунтування апеляційної скарги.
Крім того, після укладення договору відповідачка не зверталася до ТОВ «Іннова Фінанс» із зауваженнями щодо невиконання умов договору з боку позивача – неперерахування коштів. Також вона не скористалася правом відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його підписання.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 серед іншого висловив незгоду щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, чим фактично визнав факт укладення між сторонами спірного договору та відповідно факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру заборгованості за процентами, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Так, Законом України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %.
Водночас пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зі змісту підпункту «а» пункту 7 частини першої статті 32 Закону України «Про законотворчу діяльність» встановлено, що перехідні положення нормативно-правового акта - це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом.
Тобто, вимоги пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
Водночас у справі, що переглядається, договір про надання грошових коштів у позику № 3826730424 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено 27 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати денну процентну ставку лише у розмірі 1 %.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем застосовано денну процентну ставку у розмірі більшому, ніж це передбачено нормами законодавства, на що не звернув суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд з метою встановлення дійсного розміру заборгованості за процентами уважає за необхідне здійснити перерахунок такої, виходячи із встановленого частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки – 1 %. 
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за процентами у цій справі становить 24300 грн (10000 (тіло кредиту) х 1% (розмір процентної ставки) х 243 (кількість днів у періоді). Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 34300 грн (10000 (тіло кредиту) + 24300 грн (заборгованість за процентами)).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
На підставі наведеного, оскільки суд першої інстанції не врахував положення Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого неправильно визначив суму заборгованості ОСОБА_2 за нарахованими процентами, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині визначення суми заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № 3826730424 від 27 квітня 2024 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» 34300 грн заборгованості за вказаним договором (10000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 24300 грн – заборгованість за процентами). 
Розподіл судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 66,66 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції, підлягає зміні: з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1614,77 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 2422,40*66,66%). Представник ОСОБА_2 – адвокат Боднарчук А. М. оскаржував рішення суду в частині задоволених судом першої інстанції вимог (46450 грн) та у прохальній частині апеляційної скарги просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Іннова Фінанс» повністю, водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику у сумі 34300 грн, а тому з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 950,54 грн (тобто в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено – 3633,60*26,16 %).
Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» 664,23 грн судового збору (1614,77 грн – 950,54 грн).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Боднарчука Андрія Михайловича задоволити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2025 року в частині визначення суми заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 3826730424 від 24 квітня 2024 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» 34300 гривень заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № 3826730424 від 27 квітня 2024 року.
Розподіл судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 664,23 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта