Справа № 420/2803/25 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому позивач просить: 
- визнати протиправним неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області набутого позивачем спірного страхового стажу та
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в Російській Федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у 1994 роді, а також в період часу з 2008 по 2021 роки позивач на законних підставах працював на території російської федерації, внаслідок чого набув певний страховий стаж, який не врахований у його персональних відомостях, що зберігаються в персональній електронній обліковій картці системи персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. На цій підставі восени 2024 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про уточнення відомостей про застраховану особу в частині набутого ним страхового стажу . Відповіддю, викладеною у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.11.2024 № 31679-30241/С-02/8-1500/24, позивача повідомлено про відсутність підстав для врахування зазначених періодів у зв`язку з тим, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992 року. Посилаючись на такий аргумент відповідач зазначив, що зарахованими до страхового стажу можуть бути лише періоди роботи (служби) на території російської федерації, що закінчились до 31 грудня 1991 року. Позиція суб`єкта владних повноважень з приводу незадоволення заяви позивача про уточнення відомостей про набутий ним страховий стаж вбачається неправомірною і такою, що порушує його право на соціальне страхування.
Позивач звертає увагу суду на те, що хоча й російська федерація припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивача остання була чинною та передбачала права на пенсію громадянам її держав-учасниць з врахуванням трудового стансу, набутого на території будь-якої з цих держав. Тому, за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, останній не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до власного страхового стажу. Обставини набуття позивачем спірного страхового стансу підтверджуються наступними доказами, що попередньо надавалися відповідачу для прийняття ним рішення - трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , довідкою АО "ВАД" від 12.10.2022 № 469.
Позивач зазначає, що раніше судом розглядався окремий позов про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії в частині, що стосується неврахування спірного, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 420/28095/23 позов було задоволено в повному обсязі. Втім постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення апеляційний суд погодився з доводами позивача щодо правомірності врахування спірного страхового стажу, проте відмовив з підстав передчасного звернення до суду з подібними вимогами, оскільки останні стосувалися оскарження рішення територіального органу Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії.
Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу в письмовому провадженні без виклику представників сторін в судове засідання.
18.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем 14.11.2024 до Головного управління подано заяву щодо внесення відомостей про набутий стаж у 1994, 2008-2021 р. в російській федерації. Листом від 27.11.2024 № 31679-30241/С-02/8-1500/24 надано відповідь, яка мала інформаційно - роз`яснювальний характер. Зокрема, позивача повідомлено, що для врахування періодів роботи з 01.04.1994 по 20.12.1994, з 26.05.2008 по 16.04.2009 з 11.07.2011 по 20.01.2012, з 04.06.2012 по 05.05.2013, з 17.05.2013 по 12.04.2014, з 25.04.2014 по 09.12.2014, з 09.02.2015 по 04.10.2016, з 05.10.2016 по 30.07.2021 в російській федерації підстави відсутні, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992. У зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991. Рішення про відмову на підставі заяви не виносилось.
Звертає увагу суду на те, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 420/28095/23 було відкрито провадження за позовом позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, третя особа - Головне управління, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року по справі № 420/28095/23 позов задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в Російській Федерації із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2024 р. по справі № 420/28095/23 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що під час звернення до Управління із заявою про призначення пенсії за віком свій страховий стаж позивач підтверджував записами трудової книжки Серії НОМЕР_1 стосовно періоду робіт по 1997 року і за 2022 року - в міському центрі зайнятості, а також записами трудової книжки Серії НОМЕР_2 із записами стосовно періоду робіт з 2008 року по 2021 рік, оформленої і заповненої на території російської федерації. Також, період робіт з 2008 року по 2021 рік позивач підтверджував Довідкою підприємства, розташованого у вологодській області, від 12.10.2022 №469. Обов`язковою умовою для включення спірного періоду робіт, які виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до органу пенсійного фонду російської федерації за цей період. Тобто, судом було досліджено предмет спору, який є аналогічним предмету спору в даній справі. Питання щодо зарахування певного періоду роботи вже було розглянуто в межах адміністративної справи № 420/28095/23 та за результатом розгляду в задоволенні позовних вимог відмовлено відповідно до постанови суду від 08.07.2024. Позивач в позові зазначає, що суб`єктивний склад нового позову, його підстави та предмет відрізняються від того, що розглядався в межах іншої справи. Однак, відмінність позовних вимог не змінилась, а позивачем перефразовані тільки підстави звернення. Інше формулювання позивачем обґрунтування тих самих позовних вимог не змінює їх правової природи, предмета в цілому, а свідчить про те, що фактично позивач у межах справи № 420/2803/25 просить суд повторно переглянути питання щодо зарахування стажу роботи.
Що стосується вимоги зобов`язання здійснити певні дії зобов`язуючого характеру, то відповідач вказує, що згідно з ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійснює її виплату. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії. Оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку, 08.02.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.02.2023 року № 154450006435, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. В рішенні було вказано, що право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років у 2023 році мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років. Відповідно до наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 17 років 3 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. При цьому ГУ ПФУ у м. Києві не було враховано періоди роботи в росії у 1994 році та у 2008-2021 роках (01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
Не погодившись із прийнятим рішенням, 18.10.2023 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2023 № 154450006435 в частині, що стосується неврахування страхового стажу, набутого позивачем в Російській Федерації в періоди з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди його роботи в Російській Федерації із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року по справі № 420/28095/23 позов задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2023 № 154450006435 в частині, що стосується неврахування страхового стажу, набутого ОСОБА_1 в Російській Федерації в періоди з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в Російській Федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2024 по справі № 420/28095/23 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що під час звернення до Головного Управління із заявою про призначення пенсії за віком свій страховий стаж позивач підтверджував записами трудової книжки Серії НОМЕР_1 стосовно періоду робіт по 1997 року і за 2022 року - в міському центрі зайнятості, а також записами трудової книжки Серії НОМЕР_2 із записами стосовно періоду робіт з 2008 року по 2021 рік, оформленої і заповненої на території російської федерації. Також, період робіт з 2008 року по 2021 рік позивач підтверджував Довідкою підприємства, розташованого у Вологодській області, від 12.10.2022 №469. Апеляційний суд зазначив, що обчислення стажу позивача має здійснюватись згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а отже цей стаж має бути підтверджений позивачем на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. У тому числі, обов`язковою умовою для включення спірного періоду робіт, які виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до органу пенсійного фонду російської федерації за цей період. 
Позивач подав 18.10.2024 заяву до ГУ ПФУ в Одеській області про уточнення відомостей про застраховану особу в частині набутого страхового стажу, в якій просив внести до відомостей про набутий ним, як застрахованою особою, страховий стаж у 1994, 2008-2021 роках в російській федерації відповідно до документів, що додаються. До заяви додано копії документів: паспорту, двох трудових книжок, довідки АТ "ВАД" м. Вологда, про періоди роботи позивача від 12.10.2022 № 469 та отриманий дохід.
На це звернення відповідач надав відповідь листом від 27.11.2024 № 31679-30241/С-02/8-1500/24, в якому повідомив, зокрема,про відсутність підстав для врахування зазначених періодів у зв`язку з тим, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992 року. Зарахованими до страхового стажу можуть бути лише періоди роботи (служби) на території російської федерації, що закінчились до 31 грудня 1991 року.
Позивач не погоджується з тим, що набутий ним в російській федерації страховий стаж не підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення особою відповідного віку та наявність відповідного періоду страхового стажу. 
За змістом ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Щодо страхового стажу позивача періоду його трудової діяльності в російській федерації.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.
Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 що стосується спірних періодів, позивач працював на підприємства російської федерації у періодах з 01.04.1994 по 20.12.1994 , з 26.05.2008 по16.04.2009, з 11.07.2011 по 20.01.2012 , з 04.06.2012 по 05.05.2013 , з 17.05.2013 по 12.04.2014 , з 25.04.2014 по 09.12.2014 , з 09.02.2015 по 04.10.2016 , з 05.10.2016 по 30.07.2021. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств з посиланням на відповідні накази та не містить неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
З матеріалів справи слідує, що відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду роботи в рф до страхового стажу, покликалися виключно на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Однак, суд вважає такі доводи неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні справи громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень. Право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
При цьому позивач не спростовує того, що відсутні відомості про сплату страхових внесків за спірні періоди роботи до Пенсійного фонду російської федерації. 
Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці. Будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ, у суду немає.
Ухвалою конституційного суду російської федерації від 10.07.2007 №9-П визнано пункт 1 статті 10 Федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" таким, що не відповідає конституції російської федерації в частині положення, при якому несплата або неповна сплата страхувальником (роботодавцем) страхових внесків за певні періоди трудової діяльності дозволяє не включати такі періоди до страхового стажу особи, що враховується при визначенні права на трудову пенсію.
Внаслідок відсутності інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за періоди роботи на вказаних товариствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.
У постановах від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17 Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків у російській федерації для нарахування пенсії позивачу за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплаті пенсії, адже позивач у будь-якому разі не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а відсутність відомостей про їх сплату не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивачу періоду його роботи.
При цьому, суд враховує той факт, що отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що 24 лютого 2022 року у відповідь на акт збройної агресії Російської Федерації проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.
У постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі справі № 620/3530/22 вказано, що відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
Неможливість отримання довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до страхового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів. 
Отже, доводи про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, як підстави у відмові призначення пенсії, є протиправними.
Суд звертає увагу на те, що предметом даного спору не є призначення пенсії, а позивач просить визнати протиправним неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області набутого позивачем спірного страхового стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд вважає, що увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території російської федерації підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки будь-яких інших зауважень щодо порядку ведення трудових книжок позивача у ГУ ПФУ в Одеській області немає.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду. 
Але встановлення пенсійному органу обов`язку зарахувати до страхового стажу позивача спірний період роботи не є таким втручанням, оскільки відповідач протиправно не врахував записи трудової книжки позивача тільки на підставі того, що стаж був набутий в РФ, тому з огляду на обставини справи належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області набутого позивачем спірного страхового стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди його роботи в російській федерації .
Щодо вимоги про зобов`язання внести інформацію до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд відмовляє в цій частині позовних вимог, як заявлених передчасно. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб. Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду. (п. 4 розділ ІV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердж постановою правління ПФУ 18.06.2014 № 10-1.)
Посилання відповідача на те, що питання щодо зарахування певного періоду роботи вже було розглянуто в межах адміністративної справи № 420/28095/23 та за результатом розгляду в задоволенні позовних вимог відмовлено відповідно до постанови суду від 08.07.2024 , суд вважає необгрунтованим, оскільки відповідачем по справі № 420/28095/23 була інша особа - ГУ ПФУ в м. Києві.
Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем 14.11.2024 до Головного управління подано заяву щодо внесення відомостей про набутий стаж у 1994, 2008-2021 р. в російській федерації, на що листом відповідача від 27.11.2024 № 31679-30241/С-02/8-1500/24 надано відповідь, яка мала інформаційно - роз`яснювальний характер. У вказаному листі відповідач не посилається на порушення позивачем порядку звернення до органу ПФУ для уточнення відомостей про стаж та не надається роз`яснення щодо порядку такого звернення.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина судових витрат в сумі 605 грн. 60 коп. (90 % від сплаченого судового збору) стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ
Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнати протиправним відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року .
В решті вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Cуддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА