ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1201/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення
при розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 року, суддя в І інстанції Коваль С.М., повний текст якого складено 26.05.2025, в м. Одесі
у справі: №915/1201/24
за позовом: Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія"
про стягнення 1 943 446,54 грн

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія", в якому просив суд стягнути з відповідача на користь грошові кошти у сумі 1 943 446,54 грн.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №915/1201/24 апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24 залишено без змін.
27.10.2025 до суду апеляційної інстанції звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з позивача на користь відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 124 800 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення у справі №915/1201/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Миколаївської області; доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1201/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
18.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов запит Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на матеріали справи №915/1201/24 у зв`язку з відкриттям касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24.
21.11.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №915/1201/24.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 зупинено апеляційне провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24 до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції; матеріали справи №915/1201/24 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 10.12.2025 у справі №915/1201/24 касаційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" залишено без задоволення; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24 залишено без змін.
15.01.2026 матеріали справи №915/1201/24 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 поновлено апеляційне провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1201/24. Розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Від позивача надійшла заява, в якій останній просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлену ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» при розгляді Південно-західним апеляційним господарським судом справи №915/1201/24 до 5000 грн.
Зазначає, що заявлена ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» сума у розмірі 124 800 грн у справі №915/1201/24 визначена без врахування обґрунтованості, реальності, пропорційності та співмірності щодо складності справи, визначена сторонами Договору задовго до початку судової справи, а також є недоведеною, документально не обґрунтованою та такою, що буде становити надмірний тягар для ДП «ММТП.
Розглянувши доводи та вимоги заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Приписами пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Загальне правило розподілу судових витрат врегульоване частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У законодавчо визначений строк, ТОВ “Стивідорна інвестиційна компанія” звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі та стягнення з ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» на користь ТОВ “Стивідорна інвестиційна компанія” суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 124 800 грн.
До вказаної заяви відповідачем надано Детальний опис робіт, рахунок, Акт наданих послуг.
Також, у наявних матеріалах справи міститься копія Договору про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, а також Додаткова угоди №1 від 17.10.2024 до даного Договору.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Так, 17.10.2024 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» (адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» (клієнт), укладено Договір про надання правової допомоги відповідно до предмету якого замовник доручає та оплачує, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати замовнику правничу допомогу, пов`язану з захистом прав та представництвом інтересів останнього при розгляді правових питань відповідно до умов зазначеного договору.
У п.4.1. Договору сторони погодили, що за правову допомогу, передбачену зазначеним договором, замовник сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар), розмір якого врегульований у додаткових угодах до цього договору.
У відповідності до п. п. 1, 2.1 - 2.3. Додаткової угоди №1 від 17 жовтня 2024 року до даного Договору, послуги, що надаються за цим Договором, включають в себе надання Замовнику правової допомоги з представництва інтересів Замовника в Південно-західному апеляційному господарському суді в рамках спору з ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» у справі Nє 915/1201/24, а саме: аналіз рішення суду першої інстанції у справі Nє915/1201/24, апеляційної скарги ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» та інших документів, поданих ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ»; підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу; супровід справи в суді апеляційної інстанції (підготовку та подачу пояснень, заперечень, клопотань та інших процесуальних документів (за необхідності), участь у судових засіданнях.
Пунктом 3 Додаткової угоди Nє 1 від 17 жовтня 2024 до Договору від 17 жовтня 2024 року визначена вартість правничої допомоги, яка надається Адвокатським об?єднанням «ЛІГАЛ ГРАН. ». Так, за надання послуг, що включають в себе аналіз рішення суду першої інстанції у справі Nє915/1201/24, апеляційної скарги ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» та інших документів, поданих ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ»; підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу; супровід справи в суді апеляційної інстанції (підготовку та подачу пояснень, заперечень, клопотань та інших процесуальних документів (за необхідності), Замовник зобов?язується сплатити Адвокатському об?єднанню плату в еквіваленті 3000 (три тисячі) доларів США у гривнях за курсом продажу долару США, встановленим ПАТ «ПУМБ» на дату виставлення рахунку Адвокатського об?єднання.
17 жовтня 2024 року Адвокатським об?єднанням «ЛІГАЛ ГРАНТТ» виставлено ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» рахунок на оплату №63 на суму 416 000 грн., що відповідно до умов Договору від 17.10.2024 року включає в себе, у тому числі, представництво інтересів Клієнта у суді апеляційної інстанції.
Під час здійснення представництва інтересів Відповідача в Південно-західному апеляційному господарському суді в рамках спору з ДП «МИКОЛАІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» у справі №915/1201/24 Адвокатським об?єднанням «ЛІГАЛ ГРАНТТ» були надані ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» наступні послуги: 
- аналіз рішення суду першої інстанції у справі №915/1201/24; 
- аналіз апеляційної скарги ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ»;
- дослідження актуальної судової практики в подібних правовідносинах; 
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу;
- участь у судових засіданнях, що відбулись 07.10.2025 р. та 21.10.2025 р.;
- підготовка додаткових пояснень від 14.10.2025.
В еквіваленті 3000 доларів США у гривнях за курсом продажу долару США, встановленим ПАТ «ПУМБ» на дату виставлення рахунку, курс продажу долару США на дату виставлення рахунку № 1 від 17.10.2024 року 1 долар США = 41,60 грн, витрати, понесені ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» на послуги правничої допомоги в Південно-західному апеляційному господарському суді у справі становлять 124 800 грн.
27.10.2025 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» складено та підписано Акт надання послуг №АО-02/10 у відповідності до якого виконавцем були виконані, а клієнтом отримані послуги з представництва інтересів замовника у справі №915/1201/24 за позовом ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» про стягнення заборгованості (апеляційна інстанція).
Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 124 800 грн.
Водночас апеляційний суд наголошує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За наслідками здійсненої оцінки розміру витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатами робіт, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Суд апеляційної інстанції при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.
Суд зауважує увагу на тому, що заявник хоча і посилається на погодження фіксованої суми винагороди адвоката за надані послуги, втім, на переконання колегії суддів, наданий стороною перелік виконаних робіт представником третьої особи підлягає оцінці на предмет дотримання критеріїв їх співмірності та обґрунтованості.
Проаналізувавши опис наданих відповідачу адвокатом послуг, а також подані документи, колегія суддів вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) в судах на суму 124800 грн не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт.
Правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями.
Судова колегія зазначає, що із заяв по суті в суді апеляційної інстанції було подано відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення.
При цьому, зміст відзиву на апеляційну скаргу та пояснень є подібним із змістом із відзивом, наданим відповідачем в суді першої інстанції, тобто доводи відповідача не зумовили збільшення джерел правого регулювання спірних правовідносин, збільшення доказової бази та обставин, які входять до предмету доказування.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Дабіжа Я.І. в якості представника відповідача брав участь у розгляді даної справи місцевим господарським судом, відтак обізнаність адвоката щодо предмета спору, специфіки спірних правовідносин, судової практики у подібних правовідносинах, сталої правової позиції та ходу розгляду справи презюмується, у зв`язку з чим підготовка та подання відзиву та пояснень не вимагали великого обсягу аналітичної та технічної роботи.
Правова позиція позивача також залишилась незмінною, у зв`язку з чим, з огляду на наявність вже готових напрацювань, була відсутня потреба у докладанні значних зусиль з витратою великих обсягів часу на повторне викладення вказаної інформації у вищенаведеному документі, тим більше, що кваліфікація спірних правовідносин та джерела їх правового регулювання вже були зазначені безпосередньо у рішенні місцевого господарського суду.
Аналізуючи надані адвокатом відповідача послуги, колегія суддів зазначає, що виокремлення адвокатом таких послуг як «аналіз рішення суду першої інстанції у справі №915/1201/24; аналіз апеляційної скарги ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ»; дослідження актуальної судової практики в подібних правовідносинах; підготовка відзиву на апеляційну скаргу» фактично дублюють одна одну послугу та не утворюють самостійного правового результату, який би міг обґрунтовувати їх окрему оплату.
Всі перелічені адвокатом в детальному описі роботи, при цьому без визначення скільки було витрачено загалом годин є необґрунтованими, не відповідають критерію необхідності та дійсності, адже всі вище перелічені послуги охоплюються послугою із підготовки та подання відзиву.
Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 року у справі № 922/2321/20.
На переконання судової колегії, сума витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції, становить 10 000 грн, як такі, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.
При цьому, судова колегія зазначає, що сам по собі акт наданий послуг та наведений в ньому детальний опис робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.
Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.
Керуючись статтями 126, 129, 244 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна Інвестиційна Компанія" про ухвалення додаткового рішення у справі №915/1201/24 - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (Україна, 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 23/14; ідентифікаційний код 01125608) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» (Україна, 54002, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Заводська, будинок 23/26; ідентифікаційний код 36487633) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 ( десять тисяч гривень) грн.
В решті заяви відмовити.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Я.Ф. Савицький