ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4183/23  Номер провадження 22-ц/814/2547/25	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Скрипника Андрія Володимировича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2025 року,
       В С Т А Н О В И В :
У  липні 2023 року позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просиласуд поділити об`єкт нерухомого майна, за реєстраційним номером: 678021453101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на утворені два самостійних об`єкти права. Поділити земельну ділянку площею 1477 кв.м між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку користування земельної ділянки в частках 2/3 та 1/3.
Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником 2/3 частин будинку зведеного на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказану частку вона отримала по договору дарування від 11.07.2015 року від свого чоловіка ОСОБА_3 , який в свою чергу отримав її на підставі договору дарування від 21.10.2008 року за реєстровим №6170, договору купівлі-продажу від 28.05.2009 року за реєстровим №870. Інший співвласник 1/3 частини будинку ОСОБА_2 отримав вказану частку від ОСОБА_4 на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 13.08.2021 року, підписи на якому посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дубовою Т.В., яка в свою чергу отримала в період після 23.07.2015 року від ОСОБА_5 (1/9 частку) та ОСОБА_6 (2/9 частку) будинку. ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з проханням поділити нерухоме майно шляхом укладання договору. Відповідач категорично відмовився брати участь у поділі майна. Він не приймав участі, як співвласник у обстеженні спеціалістом майна для розробки технічної документації щодо його можливого поділу. В зв`язку з цим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Скрипник Андрій Володимирович, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що жодне з наведених судом у рішенні тверджень не стосується будинку у вигляді, у якому він існує фактично, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.
Вказано, що ОСОБА_1 , будучи законним співвласником будівлі (власником частки 2/3 будівлі) має право на її виділ та на поділ будинку.
Зазначено, що висновок суду щодонеможливості поділу земельної ділянки, на якій знаходиться будівля не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки доля земельної ділянки, на якій розташована будівля, що підлягає поділу, є похідною від долі будівлі.
Також посилався на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме - суд першої інстанції прийняв до уваги відзив, при цьому не вирішив питання про поновлення процесуального строку.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Портянка Є.В. надійшов відзив, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
В обгрунтування відзиву зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, зводяться виключно до не згоди із рішенням суду.
Зазначено, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту нібито порушеного права, зокрема пред`явлені позовні вимоги не відповідають запропонованим варіантам поділу житлового будинку та земельної ділянки судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем у Висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 22 від 25.10.2024.
Вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою під ним за адресою АДРЕСА_1 не можливо поділити на два окремі об`єкти нерухомого майна, оскільки відсутня можливість облаштування для кожного з сторін самостійний виїзд на вулицю завширшки не менше 3,5 метра.
Послався на те, що земельна ділянка під спірним будинком є комунальною власністю право власності, користування, право оренди даної земельної ділянки сторонами не оформлено, відтак, її поділ, у тому числі право сервітуту, здійснити неможливо.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 40481853 від 11.07.2015 року 12:40:00).
Вказану частку позивач отримала на підставі договору дарування від 11.07.2015 року від свого чоловіка ОСОБА_3 , який, в свою чергу, дану частину будинку отримав на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2009 року за реєстровим №870.
Співвласником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , який отримав вказану частку від ОСОБА_4 на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 13.08.2021 року, підписи в якому посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дубовою Т.В. ОСОБА_4 1/9 частку будинку отримала від ОСОБА_5 та від ОСОБА_6 2/9 частину будинку 23.07.2015 року.
Також встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних про можливість поділу об`єкта нерухомого майна в АДРЕСА_1 (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Стаття 367 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить здійснити поділ об`єкту нерухомого майна на два самостійній об`єкта, у відповідності до висновку експерта №22 від 25.10.2024 року (а.с.170-202, том 1).
Разом з тим, визначення технічної можливості поділу, об`єднання об`єкта (об`єктів) нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна проводиться відповідно до пунктів 144-162 Порядку проведення технічної інвентаризації, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №488.
Місцевим судом не прийнято до уваги висновок №22 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.10.2024, оскільки він здійснений без дотримання положень, передбачених Порядком проведення технічної інвентаризації, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №488.
Пунктом 148 зазначеного вище Порядку передбачено, що визначення технічної можливості поділу об`єкта (об`єктів) нерухомого майна, в яких оформлено право власності на земельні ділянки (у разі спільної власності на земельну ділянку), розглядаються лише після визначення можливості поділу такої земельної ділянки відповідно до законодавства. Земельна ділянка, яка буде віднесена до кожного новоутвореного самостійного об`єкта, повинна мати самостійний виїзд на вулицю (провулок, площу тощо) завширшки не менше 3,5 метра або можливість організації спільного заїзду. Для догляду за будівлями і проведення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш вступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 метра. Не допускається, щоб земельна ділянка або її частини належали одночасно до двох (або більше) новоутворених самостійних об`єктів.
Суд прийшов до обгрунтованого висновку, що зазначеним вимогам спірний об`єкт нерухомого майна не відповідає.
Судом встановлено, що право власності та/чи користування (оренди) на земельну ділянку про АДРЕСА_1 не оформлено, правовстановлюючі документи відсутні, відповідно, не визначено можливість поділу такої земельної ділянки відповідно до законодавства.
Пунктом 152 зазначеного Порядку передбачено, що житлові будинки садибного типу, садові, дачні будинки можуть бути поділені, якщо вони складаються з двох або більше окремих будинків, які матимуть окремий вихід на вулицю. При цьому повинні утворитися самостійні об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять цілісні будинки з допоміжними господарськими будівлями.
Таким чином, поділ об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділена самостійна частина з окремим входом (виходом), яка за розміром відповідає ідеальній частці, або якщо можливе переобладнання будинку для виділу.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували технічну можливість поділу будинку саме на два самостійні об`єкти (2/3 та 1/3) без завдання шкоди конструктивним елементам та без суттєвого погіршення житлових умов відповідача.
Висновок експертизи №22 від 25.10.2024, судового експерта Федорова Дмитра Федоровича, як доказ, суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично та не взяв його до уваги, оскільки він має суперечності та не відповідає вимогам законодавства, на які суд послався у своєму рішенні.
У висновку не зазначено, що нерухоме майно можливо поділити на два окремі об`єкти нерухомого майна з можливістю облаштування для кожного зі сторін самостійний виїзд на вулицю завширшки не менше 3,5 метра.
Разом з тим, вказаний висновок не містить відомостей, погоджених з відповідними службами, щодо можливостей окремого функціонування комунальних комунікацій, необхідних для кожного виділеного окремого об`єкту нерухомого майна.
Місцевим судом правильно зазначено, що при всіх запропонованих експертом варіантах поділу та користування земельними ділянками, відсутній проїзд чи прохід позивача до своєї земельної ділянки (зафарбовано жовтим кольором). 
Таким чином, при будь-якому варіанті поділу земельної ділянки позивачка не зможе фактично дістатися до земельної ділянки (зафарбовано жовтим кольором). 
Кожен об`єкт нерухомого майна, який в результаті поділу утворює самостійний об`єкт, повинен повністю належати на праві власності одному або декільком власникам.
Доводи апелянта про те, що суд не врахував "фактичний вигляд" будинку, є припущеннями, які не спростовують висновків суду щодо технічної можливості.
Щодо доводів апеляційної скарги про поділ земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.
Хоча частка в праві користування земельною ділянкою є похідною від частки власності на розташовану на ній будівлю, поділ (виділ) земельної ділянки повинен здійснюватися з дотриманням містобудівних та санітарних норм, а також вимог щодо мінімальних розмірів ділянок.
Позивачка просить суд визнати за нею право власності на самостійний об`єкт речового права, що знаходиться на земельній ділянці, яку пропонують виділити відповідачу ОСОБА_2 , що повністю унеможливлює поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, порядок користування земельними ділянками.
Судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем у висновку зазначено земельні ділянки, що перебуватимуть у сервітуті, тоді як право власності, користування, оренди даної земельної ділянки не оформлено. 
Оскільки суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо поділу будинку на окремі об`єкти нерухомого майна через відсутність технічної можливості, похідна вимога про поділ земельної ділянки у користування в частках 2/3 та 1/3 також не підлягає задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права, оскільки ним прийнято до уваги відзив, не вирішивши питання про поновлення процесуального строку, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.127 ЦПК України оскарженню підлягає лише ухвала суду про відмову у поновленні або продовженні строку.
Посилання на те, що відзив прийнято судом без відповідної ухвали, не є підставою для скасування рішення, якщо сам відзив не містив нових доказів, що суттєво вплинули на висновки суду.
Таке процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому не є підставою для скасування рішення по суті спору.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з ухваленим, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Скрипника Андрія Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 Г.Л. Карпушин

       В.П. Пікуль