ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року	справа № 380/22507/25	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправною відмову, оформлену листом №03/2696 від 14.10.2025 року, у звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров??я, а саме необхідність здійснювати догляд за батьком з інвалідністю І групи A;
зобов?язати видати наказ про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, а саме необхідність здійснювати догляд за батьком з інвалідністю І групи А.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 необхідний постійний сторонній догляд. Відповідачем не враховано, що брат позивача не є членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки вказаний громадянин разом з ним не проживає, взаємних прав та обов`язків не має, проживає тривалий час за кордоном, не має свого житла в Україні, тому не може здійснювати догляд за батьком. Вказує, що на момент звернення із рапортом, так і наразі є єдиною особою, яка має фактичну можливість та здійснює догляд за своїм батьком як особою з інвалідністю.
Відповідач у відзиві зазначив, що позивач не обгрунтував відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які зобов`язані здійснювати такий догляд або ж неспроможність такого догляду, а тому відсутні підстави для звільнення з військової служби. Чинне законодавство передбачає наявність або відсутність осіб що можуть здійснювати такий догляд. Проживання таких осіб чи родичів в іншій місцевості чи за кордоном і неможливість здійснювати догляд саме з цих підстав не передбачені.
Позивач у відповіді на відзив посилається на ті ж обставини, що й у позовній заяві.

Ухвалою суду від 10.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.
Листом від 14.10.2025 року №03/2696 у відповідь на рапорт позивача від 14.10.2025 року, відповідач повідомив його, що ОСОБА_3 є сином його батька, а, отже, членом сім`ї першого ступеня споріднення. Законодавство України вказує на наявність членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд і не вказує на їх місце проживання як підставу щодо неможливості здійснювати догляд за членами сім`ї. На підставі викладеного позивач не може бути звільненим з військової служби за вказаною підставою.

Змістом спірних правовідносин є відповідність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи, критеріям правомірності передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
При цьому, ключовими питаннями у даному спорі є правомірність відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої ст.26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» у зв`язку із відсутністю у його батька інших, окрім нього, родичів першого або другого рівня спорідненості, що є необхідною умовою для такого звільнення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Частиною другою ст.3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. 
Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55 Конституції України).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2232).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (з наступними змінами та доповненнями), особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.
Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232).
Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абзац тринадцятий п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232.
Позивач є сином ОСОБА_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ).
ОСОБА_2 (батьку позивача) встановлено першу групу інвалідності та він потребує постійного стороннього догляду (довідка до акта медико-соціальної експертної комісії №012787 від 11.11.2024 року; висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №795 від 19.12.2024 року).
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.09.2025 року за адресою АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_2 , зареєстрований також позивач.
Відповідно до акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) від 15.09.2025 року позивач здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду; родинні зв`язки особи, за якою здійснюється догляд: першого ступеня – ОСОБА_3 , перебуває за межами кордону України з 26.01.2022 року; другого ступеня споріднення – немає; третього ступеня споріднення – немає. Інших родичів, які б могли б здійснювати догляд немає.
Зазначені документи були надані позивачем при поданні рапорту відповідачу, що сторонами не заперечується.
При цьому, єдиною підставою, за якої позивачу було відмовлено у задоволенні його останнього рапорту, є ненадання документів на підтвердження відсутності інших осіб окрім нього, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , зокрема, зазначено, що його син ОСОБА_3 в змозі здійснювати відповідний догляд за своїм батьком.
Суд зазначає, що уже згаданою нормою п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 дійсно передбачені додаткові умови для звільнення військовослужбовця з військової служби до умови наявності у батьків чи батьків дружини (чоловіка) інвалідності І чи ІІ групи:
відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Окрім того, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, судом беруться до уваги правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 27.02.2025 року у справі №380/16966/24, зокрема, наступні: «Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відхиляє доводи скаржника про те, що проходження військової служби двома синами не підтверджує відсутності члена сім`ї першого ступеня споріднення, оскільки в контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини. Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.
У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд».
При цьому, в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 16.09.2025 року чітко зазначено, що син ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебуває за межами України з 26.01.2022 року
Іншими словами, його місце перебування знаходиться поза межами України, а тому, на переконання суду, у нього відсутня будь-яка можливість здійснювати постійний догляд за своїм батьком.
На переконання суду, у спірних правовідносинах відсутність в Україні сина ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи, є саме такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду ним за своїм батьком.
Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.
При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком з інвалідністю I групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його батька, які б могли здійснювати такий догляд.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які стосуються відмови позивачу у звільненні його з військової служби є підставними та підлягають задоволенню.

Судом не беруться до уваги інші твердження відповідача, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.
Як наслідок, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо спонукання до вчинення дій.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом №03/2696 від 14.10.2025 року, у звільненні з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, а саме необхідність здійснювати догляд за батьком з інвалідністю І групи A.
Зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) видати наказ про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня спорідненості такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, а саме необхідність здійснювати догляд за батьком з інвалідністю І групи А.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович