ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  917/19/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:
позивача - Пальчика В. Л. (адвокат),
відповідача - Гайдари І. В. (у порядку самопредставництва),

розглянув касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області
на рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НПК Трейд"
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "НПК Трейд" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення податкової застави, накладеної ГУ ДПС у Полтавській області на нерухоме майно.
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що податкова застава на нерухоме майно порушує законні права Товариства, як нового власника нерухомого майна, обмежуючи право розпоряджатися майном на власний розсуд.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 (суддя Вдовенко Д. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 (суддів: Андрієнко В. В. - головуючий, Шапран В. В., Буравльов С. І.), позов задоволено повністю. Суд вирішив припинити податкову заставу, що накладена ГУ  ДПС у Полтавській області (номер запису про обтяження: 36976622, дата реєстрації обтяження: 22.06.2020) на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48112859235), яке розташоване за адресою: Сумська область, Роменський район, с.  Віхове, вул. Польова, 10-А на земельній ділянці, кадастровий номер 5923555100:02:004:0072, що належить на праві власності Товариству (просп. Івасюка Володимира, буд. 24, блок г, прим. 61, м. Київ, 04210, код ЄДРПОУ 42832867; право власності зареєстроване 15.05.2024 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер: 815, видане 15.05.2024).
4. Судові рішення мотивовано тим, що до позивача не застосовувалася податкова застава, право власності на нерухоме майно набуте позивачем за результатами електронних торгів з реалізації арештованого майна, зареєстрована податкова застава не пов`язана з особою позивача, порушує права власника на розпорядження цим майном, тому має бути припинена в судовому порядку, оскільки порушує право власності набувача, яке вважається набутим правомірно і є непорушним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 917/19/25 та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 6 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. Товариство не скористалося правом подати відзив на касаційну скаргу ГУ ДПС у Полтавській області.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Полтавській області на рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 917/19/25 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 09.12.2025.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, згідно з протоколом проведення електронних торгів від 02.10.2023 № 596541 з реалізації арештованого майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" - далі ТОВ "Техмолпром"), які проводились Державним підприємством "СЕТАМ", позивач визнаний переможцем електронних торгів (аукціону).
10. Позивачу 15.05.2024, на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 69315240/6-20.1, видане Свідоцтво про право власності на нежиле приміщення (пункт приймання та охолодження молока літ. А-1 з прибудовою літ. А1-2 загальною площею 500,5 м^2, прохідна літ. Б, навіс літ. В, огорожа 1-2), яке розташовано за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Віхове, вул. Польова, 10-А, на земельній ділянці, кадастровий номер 5923555100:02:004:0072, придбане Товариством на електронних торгах (аукціоні), раніше належало ТОВ "Техмолпром".
11. Право власності зареєстроване за позивачем на підставі свідоцтва в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.05.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48112859235, номер відомостей про речове право: 55015672 (інформаційна довідка від 17.04.2025).
12. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, в реєстрі містяться відомості про обтяження нерухомо майна: вид обтяження - податкова застава; документи подані для державної реєстрації - акт опису майна податкового керуючого від 29.05.2020 № 2/16-07; боржник - ТОВ "Техмолпром", обтяжувач - ГУ ДПС у Полтавській області; можливість відчуження - за погодженням з обтяжувачем. Номер запису про обтяження: 36976622; дата, час державної реєстрації: 22.06.2020.
13. Спір у цій справі виник у зв`язку із тим, що за твердженням позивача, податкова застава на нерухоме майно порушує законні права Товариства, як нового власника нерухомого майна, обмежуючи право розпоряджатися майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення податкової застави.
Позиція Верховного Суду
14. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, з огляду на таке.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
16. У касаційній скарзі відповідач підставою касаційного оскарження визначив пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 6 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.
17. Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
18. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
19. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
20. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
21. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
22. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмету, підстав позову та кола доказування, які входять у такій категорії справ.
23. Так, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач є власником нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з електронного аукціону від 15.05.2024; нерухоме майно обтяжене податковою заставою 22.06.2020 через наявність податкового боргу у колишнього власника нерухомого майна ТОВ "Техмолпром".
24. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що податкова застава поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, у той час, як позивач - власник майна, не замінює ТОВ Техмолпром у правовідносинах щодо погашення заборгованості зі сплати податків та придбав спірне майно на електронному аукціоні з реалізації арештованого майна боржника ТОВ "Техмолпром", які проводились Державним підприємством "СЕТАМ".
25. При цьому суди також врахували правову позицію Верховного Суду у постановах від 03.07.2024 у справі № 344/3333/23, від 13.08.2024 у справі № 917/1886/23.
26. Докази недійсності електронних торгів, їх результатів в матеріалах справи відсутні, як і докази незаконності набуття позивачем права власності.
27. Позивач є власником майна, яке перебуває у податковій заставі з відміткою про можливість його відчуження за погодженням з обтяжувачем, що перешкоджає позивачу на свій розсуд розпоряджатися власним майном.
28. За змістом підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
29. У пункті 89.2 статті 89 ПК України зазначено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
30. Вичерпний перелік підстав для припинення податкової застави майна боржника наведено у статті 93 ПК України.
31. Так, згідно з пунктом 93.1 цієї статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;
- визнання податкового боргу безнадійним;
- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;
- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання;
- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.
32. У пункті 93.2 статті 93 ПК України зазначено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.
33. Отже, податкова застава є способом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом. Право податкової застави виникає згідно з ПК України та не потребує письмового оформлення. Підставою виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені ПК України, сум грошових зобов`язань. Податкова застава виникає з дня виникнення у платника податків податкового боргу з грошових зобов`язань. При виникненні права податкової застави майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У зв`язку з цим, закон передбачає оформлення майна, на яке поширюється право податкової застави, актом опису, яке здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу. При цьому у разі збільшення суми податкового боргу до початку складання акта опису майна у податкову заставу такий акт складається до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків.
34. Податкова застава виникає з дня виникнення податкового боргу і поширюється на майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У разі збільшення такого боргу податкова застава не припиняється, а продовжує діяти, тому акт опису майна складається на виконання рішення контролюючого органу про опис майна у податкову заставу, але до суми, відповідної збільшеній сумі податкового боргу платника податків. Тому, ініційовані контролюючим органом після виникнення права податкової застави процедури, направлені на погашення платником податків податкового боргу, мають бути завершені і відсутні підстави для початку нових аналогічних процедур.
35. Такі висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №  803/3853/15.
36. Як встановили суди попередніх інстанцій у цій справі, до позивача податкова застава не застосовувалася, відтак він не є боржником, за яким обліковується податковий борг, у розумінні наведених норм ПК України.
37. При цьому позивач є добросовісним набувачем відповідного нерухомого майна, яке набуто ним за результатами проведених в межах виконавчого провадження електронних торгів. 
38. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК  України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
39. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
40. Згідно з частиною першої статті 321 названого Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
41. У частині другій статті 328 ЦК України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
42. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).
43. У розумінні цієї норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
44. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
45. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, позивач, який придбав майно на проведених у межах виконавчого провадження електронних торгах, що не були оспорені, не може належним чином реалізувати права власника через наявність податкової застави.
46. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії" (Pine Valley Developments and Others v. Ireland, серія А, №       222, від 29.11.1991), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
47. Крім того, у рішенні у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява №  29979/04, від 20.10.2011) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
48. Отже, придбавши нерухоме майно на торгах, Товариством розраховувало, що матиме можливість вільно розпоряджатися ним, а держава в особі відповідних органів не перешкоджатиме цьому та належним чином виконуватиме власні зобов`язання. 
49. Однак, не пов`язана з особою позивача податкова застава порушує його права, як власника майна, на розпорядження ним, а тому наявні підстави для її припинення, про що правильно виснували суди попередніх інстанцій.
50. Наведене повністю узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 916/2016/21 та від 27.06.2023 у справі №       907/568/22.
51. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оскільки до позивача не застосовувалася податкова застава, право власності на нерухоме майно набуте позивачем за результатами електронних торгів з реалізації арештованого майна, зареєстрована податкова застава не пов`язана з особою позивача, порушує права власника на розпорядження цим майном.
52. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
53. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхили доводи відповідача про те, що питання скасування податкової застави може бути вирішено виключно в межах справи про банкрутство ТОВ "Техмолпром", оскільки власником нерухомого майна є позивач, процедура та результати проведення електронних торгів ніким не оспорені, а тому є дійсними.
54. З огляду на викладене Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку із зазначеного скаржником питання в спірних правовідносинах у справі, яка розглядається, оскільки у цій справі не вирішується питання ні про задоволення кредиторських вимог, зокрема забезпечених, ні про оспорення електронних торгів щодо продажу майна.
55. Таким чином, наведена відповідачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а тому немає підстави для скасування судових рішень, ухвалених у цій справі. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
56. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
57. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
58. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
59. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
60. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі №  917/19/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

          Н. О. Багай