Справа № 150/481/25
Провадження № 22-ц/801/412/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року	Справа № 150/481/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючої судді Шемети Т. М.,
суддів Стадника І. М., Панасюка О. С.,
секретар судового засіданні Куленко О. В.
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (особа, яка подала апеляційну скаргу) Виконавчий комітет Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року, постановлене у складі судді Суперсона С. П., в с. Мазурівка, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в :
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , яка народила сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_6 , який мобілізований до ЗСУ і на даний час рахується як безвісти відсутнім. 
07 лютого 2024 року службою у справах дітей Вендичанської селищної ради було відібрано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_6 через її неналежну поведінку та тимчасово влаштовано до баби ОСОБА_1 .
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року по справі № 138/46/25 позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З часу відібрання у матері онук проживає з позивачкою, вона здійснює догляд за ним, матеріально забезпечує, онук має усе необхідне для гармонійного розвитку.
27 травня 2025 року до ОСОБА_1 приїхали працівники опікунської ради, поліцейські та дід онука по батьківській лінії ОСОБА_2 та намагалися забрати дитину. Також надали позивачці рішення комісії з питань захисту прав дитини при Вендичанській селищній раді № 13 від 20 травня 2025 року, яким було рекомендовано виконавчому комітету Вендичанської селищної ради влаштувати дитину, позбавлену батьківського піклування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під опіку діда по батьковій лінії ОСОБА_2 .
З часу відібрання дитини від її доньки ОСОБА_4 , онук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою, відвідує садочок, доглянутий. За місцем її проживання вона характеризується позитивно, жодних скарг не надходило. Також з нею проживають інші діти її доньки: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Всі діти проживають у гарних умовах і забезпечені всім необхідним для гармонійного розвитку, доглянуті та одягнуті. Діти дружні між собою, старші піклуються про менших. За весь період проживання онуків разом з нею будь-яких нарікань від органів місцевого самоврядування, а також служби у справах дітей не було. 
Зміна проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде супроводжуватися стресом для дитини та не відповідатиме його інтересам.
Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року позов задоволено: 
-визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабою ОСОБА_1 ; 
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував висновок психолога, який підтверджує сформовану у дитини ОСОБА_11 , 19 вересня 2020 року, безпечну прихильність до баби ОСОБА_1 , її центральну роль у внутрішній картині сім`ї дитини та відсутність емоційного зв`язку з іншими родичами по лінії батька. Різка зміна місця проживання та відрив від фігури безпечної прихильності створює ризик психоемоційної травматизації дитини.
Судом встановлено, що баба ОСОБА_1 забезпечує належні умови проживання, виховання, розвитку та матеріального утримання дитини, що підтверджується показами свідків, характеристиками та матеріалами справи. Крім того, в її власності перебуває чотири земельні ділянки, які вона здає в оренду, дохід від якої у 2025 році складав 47 154,50 грн, сім`я тримає підсобне господарство (корови, свині, кури), дохід від здачі молока за період з квітня по вересень 2025 року склад 191 774,50 грн. Вказане свідчить, що позивачка взмозі забезпечити онука, надати йому належне харчування, лікування, забезпечити належні умови для навчання та розвитку, що й робить на даний час. 
Суд першої інстанції критично оцінив висновок служби у справах дітей Вендичанської селищної ради, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та не враховує реальні інтереси дитини.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 23 грудня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки рішенню Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області виконавчого комітету № 52 від 22 травня 2025 року, згідно якого вирішено влаштувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до діда по батьковій лінії – ОСОБА_2 . 
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачка не змогла належно виховати своїх двох доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , оскільки щодо них є рішення суду про позбавлення їх батьківських прав на дітей, тому не зможе виховати і онука. Дійсно з позивачкою ОСОБА_1 проживали ще онуки:  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак вони від неї втекли, оскільки отримували моральні приниження та нецензурні слова з боку чоловіка ОСОБА_1 і баба за них заступалася. На сьогоднішній день ці діти проживають в своєї старшої сестри. 
В суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що у 2025 році відбулася пожежа в будинку де проживала вона з онуками по АДРЕСА_1 , причиною стало замикання проводки і будинок не сильно постраждав, проте згідно фотографії будинку, яка міститься в матеріалах справи, він повністю вигорілий і проживати в ньому неможливо. Відтак, позивачка створила реальну загрозу життю та здоров`ю малолітнього онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сім`я ОСОБА_1 мешкає в іншому будинку, будь-яких документів на нього в неї немає.
30 грудня 2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що рішенням виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 52 від 22 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено за доцільне влаштувати під опіку в сім`ю до рідного діда по лінії батька ОСОБА_2 27 травня 2025 року працівниками служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, працівниками поліції та опікуном ОСОБА_2 було відвідано родину ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щоб відібрати підопічного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте ОСОБА_1 категорично відмовилася передавати дитину законному опікуну. 
Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштований під опіку, а тому позивачка не може тримати його у себе.
12 січня 2026 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_13 , в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Основними доводами відзиву є те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не вказано конкретно, які саме норми матеріального чи процесуального права порушені при винесенні судового рішення, яким чином це порушення вплинуло на законність судового рішення. В скарзі ОСОБА_2 вказав, що її онуки: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 втекли від неї, проте це суперечить реальним фактам: в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомила суду, що жодного приниження з боку чоловіка ОСОБА_1 не було, а зміна її місця проживання пов`язана з навчанням в коледжі.
ОСОБА_1 , звертає увагу суду на те, що саме вона приймала безпосередню участь в догляді за ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає в гарних умовах і забезпечена всім необхідним для гармонійного розвитку, доглянута та одягнена. За весь період проживання онука з нею жодних нарікань від органів місцевого самоврядування, а також служби у справах дітей не було. 
До того часу як батько онука ОСОБА_6 пропав безвісти, сім`я ОСОБА_15 жодного разу не ставила питання про те з ким буде проживати дитина. Після того як вони дізналася, що їх син ОСОБА_6 пропав безвісти, вони почали ними цікавитися та на засіданні комісії прозвучало те, що Шевчуки спочатку заберуть онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до себе, а в подальшому вирішать питання про його усиновлення їхнім старшим сином, оскільки в нього не має дітей. 
05 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представник Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області Єфремов А. М. подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримав, а також просив врахувати, що дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку позбавлено батьківського піклування влаштовано під опіку діда ОСОБА_2 , згідно рішення Виконавчого комітету Вендичанської селищної ради № 52 від 22 травня 2025 року, а тому вважає за доцільне, щоб місце проживання дитини має бути біля законного представника опікуна ОСОБА_2 .
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвоката Совгира Л. В. підтримала вимоги викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Середюк О. В. заперечили проти апеляційних скарг та просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні обставини:
- батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11);
- батько дитини ОСОБА_6 був мобілізований до лав Збройних Сил України та зник безвісти 23 липня 2024 року під час виконання бойового завдання, що підтверджується повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 64);
- матір дитини ОСОБА_4 заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 09 травня 2025 року, позбавлена батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 8 – 10);
ОСОБА_1 є бабою неповнолітнього ОСОБА_11 , по материній лінії, що підтверджується наступним:
1) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_16 ( ОСОБА_15 ) є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с. 12);
2) шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 розірвано 12 серпня 2003 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 13);
3) згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_19 та ОСОБА_18 11 листопада 2006 року зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрацію шлюбу ОСОБА_20 (а.с. 14);
- згідно довідки старости Суботівського старостинського округу виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Н. Рекунова від 09 серпня 2024 року, ОСОБА_1 і її онук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає разом з нею з 07 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16);
- 07 лютого 2024 року наказом Служби у справах дітей Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 4 тимчасово влаштовано дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах в зв`язку з ухиленням батьками від виконання своїх обов`язків з виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в сім`ю баби ОСОБА_1 (а.с. 18);
- згідно довідки про доходи № 676, ОСОБА_1 є власницею земельного та майнового паїв, які знаходяться оренді паїв ТОВ «СХК «Вінницька промислова група». Загальна сума доходу за період з 01 січня 2025 року по 30 вересня 2025 року становить 47 154,50 (а.с. 100);
- згідно свідоцтва про прав на спадщину за заповітом від 03 березня 2025 року ОСОБА_21 , 1947 р. н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадщина на яке видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 99);
- згідно довідки ТОВ «Ямпільський маслосирзавод» від 07 жовтня 2025 року № 268, ОСОБА_19 дійсно є здавальником молока на ТОВ «Ямпільський маслосирзавод», с. Яруга, Могилів-Подільського району. Протягом квітня-вересня 2025 року було здано молока на суму 191 774,50 грн (а.с. 98);
- рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Вендичанській селищній раді від 06 вересня 2024 року № 22, затвердженим рішенням виконавчого комітету Вендичанської селищної ради від 17 вересня 2024 року за № 100, визначено дні побачення (перебування) онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своїми бабою та дідом по батьківській лінії на постійній основі кожних вихідних (а.с. 47 – 48);
-згідно довідки старости Суботівського старостинського округу виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Н. Рекунова від 31 грудня 2024 року № 12-16/4-360, ОСОБА_19 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_1 та дітьми, які знаходяться під опікою ОСОБА_1 як діти позбавлені батьківського піклування, а саме: онук- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; онука- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онук- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини ще не визначений, його батько безвісти зниклий (а.с. 17);
- 20 травня 2025 року комісією з питань захисту прав дитини при Вендичанській селищній раді прийнято рішення за № 13, згідно якого рекомендовано виконавчому комітету Вендичанської селищної ради влаштувати дитину, позбавлену батьківського піклування - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під опіку до дідуся по батьковій лінії ОСОБА_2 (а.с. 20);
- 22 травня 2025 року рішенням виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області виконавчого комітету № 49 надано дитині ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 49) - в цей же день, 25 травня 2025 року, рішенням виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області виконавчого комітету № 52 влаштовано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до діда по батьковій лінії ОСОБА_2 , який проживає в с. Букатинка (а.с. 50);
- згідно психологічного висновку щодо емоційного стану та сформованого типу прихильності ОСОБА_5 , складеного 13 жовтня 2025 року психологом при службі у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, слідує, що хлопчик стабільний та позитивний, демонструє успішну адаптацію до поточного життєвого середовища, не проявляє ознак гострої тривожності чи напруги, був у хорошому настрої, відповідав на запитання психолога відверто та щиро. Навіть з урахуванням складної сімейної історії, хлопчик, проживаючи з бабусею, сформував міцну основу для психоемоційного благополуччя. Дані дослідження вказують на формування безпечного типу прихильності до бабусі, з якою ОСОБА_23 проживає. Різка зміна місця проживання та відрив від фігури безпечної прихильності несе ризик гострої травматизації, руйнування сформованої стабільності, регресу та формування дезорганізованого типу прихильності (а.с. 96 – 97);
- згідно довідки Бабчинецької сільської ради Вила-Ярузький старостинської округу Могилів-Подільського району Вінницької області від 28 липня 2025 року № 124 та довідки від 28 липня 2025 року № 125, які видані ОСОБА_2 , який проживає в будинку АДРЕСА_3 , що він має у власності та самостійно обробляє земельну ділянку (пай) загальною площею 3,7320 га (кадастровий номер 0524982000:05:003:0011) та земельну ділянку (пай) загальною площею 3,7320 га (кадастровий номер 0524982000:05:003:0010) (а.с. 60, 62);
- згідно довідки КП «Надія Бабчинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 29 червня 2025 року № 168, ОСОБА_2 , який працював на даному підприємстві на посаді тракториста-екскаваторника в період 04.03.2025 року – 11.06.2025 року нараховано 28 535,38 грн (а.с. 61). 
Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків та будь-яких інших осіб (родичів). 
Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.
Судом при розгляді справи вірно встановлено, що малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , батько дитини ОСОБА_6 був мобілізований до лав Збройних Сил України та зник безвісти 23 липня 2024 року під час виконання бойового завдання, а матір дитини ОСОБА_4 заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 09 травня 2025 року, позбавлена батьківських прав.
За таких обставин на момент розгляду справи малолітній ОСОБА_7 є дитиною, позбавленою батьківського піклування, що зумовлює необхідність вирішення питання щодо місця його проживання виключно з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Як убачається з матеріалів справи, малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07 лютого 2024 року безперервно проживає з бабою ОСОБА_1 (позивачкою у справі), яка здійснює догляд за дитиною, забезпечує її матеріально, опікується лікуванням, вихованням та розвитком: дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, є доглянутою та розвиненою відповідно до віку.
Психологічний висновок щодо емоційного стану та сформованого типу прихильності ОСОБА_5 від 13 жовтня 2025 року, складений спеціалістом служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, обґрунтовано визнаний судом першої інстанції належним та допустимим доказом, є свідченням ставлення дитини до того, кого він сприймає як свою сім`ю та відчуває себе комфортно і безпечно. Зазначеним висновком встановлено дослідження типу прихильності: дані дослідження вказують на формування безпечного типу прихильності до бабусі, з якою ОСОБА_23 проживає. Проєктивна діагностика: результати методики «Сім`я кіл» підтверджують, що бабуся є центральною та домінуючою фігурою в його внутрішній репрезентації. ОСОБА_23 розмістив себе першим, а потім бабусю, позначивши її найбільшим колом, що символізує її найбільшу емоційну значущість та захисну роль. До кола значущих осіб були включені також дідусь та братик ОСОБА_24 . Виключення біологічних батьків як і іншої, фактичної незнайомої йому бабусі, є захисним механізмом, який допомагає дитині емоційно адаптуватися до реальності відсутності у його житті. Вербальні дані: суб`єктивне ставлення дитини виражене прямо: ОСОБА_23 сумує за втраченими зв`язками, але на даний момент не уявляє свого життя з іншою бабусею, що прямо свідчить про глибину та пріоритет його теперішнього емоційного зв`язку. Висновок: виховний стиль бабусі є приймаючим та підтримуючим, що стало критичним фактором для успішної адаптації ОСОБА_23 та формування його безпечної прихильності. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з мобілізацією та зникненням безвісти батька, а також позбавленням матері батьківських прав, бабуся ОСОБА_1 фактично стала єдиною постійною та передбачуваною фігурою безпеки для дитини, від якої залежить її відчуття стабільності та психологічного захисту.
Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не надав оцінки рішенню виконавчого комітету Вендичанської селищної ради № 52 від 22 травня 2025 року, є безпідставними. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд надав рішенню виконкому належну правову оцінку, обґрунтовано дійшов висновку, що воно прийняте без урахування реальних інтересів дитини, без належної оцінки її психологічного стану, сформованих соціальних та емоційних зв`язків, а також без врахування наслідків в разі різкої зміни місця проживання. Дитина не річ, яку можна з легкістю забрати від одного родича до іншого.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки доказів, наданих органом опіки та піклування, зокрема акта обстеження умов проживання від 28 лютого 2025 року, достовірність якого була спростована показами самої начальниці служби у справах дітей, свідків та іншими письмовими доказами.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на нібито неналежне виховання позивачкою своїх дітей у минулому, пожежу в будинку, тощо, - не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не підтверджують наявності загрози життю чи здоров`ю дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи, не спростовують сформовану у дитини безпечну прихильність до баби та не доводять, що проживання з дідом ОСОБА_2 відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. По суті відповідач намагається довести не те, що проживання з ним буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а намагається очорнити позивачку у справі і довести, що його матеріально-побутові умови є кращі. 
Суд першої інстанції вірно врахував матеріальне становище сторін: і позивачка і відповідач мають змогу матеріального утримувати дитину. Однак апеляційний суд ще раз наголошує на тому, що матеріальне становище сторін в даному випадку не є визначальною умовою визначення того, з ким краще проживати дитині, адже, як зазначено вище, насамперед має значення психо-емоційний зв`язок дитини з сторонами по справі: позивачку він знає, любить, сприймає як свою сім`ю, тоді як відповідача він не сприймає як близьку людину.
Колегія суддів звертає увагу, що сам факт наявності статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішення органу опіки не є безумовною підставою для визначення місця проживання дитини з конкретною особою, оскільки пріоритетним є не формальне рішення органу влади, а реальні інтереси дитини, її емоційний стан, сталі соціальні зв`язки та безпека.
Служба у справах дітей, враховуючи тривалий час проживання дитини з позивачкою, при вирішенні питання опіки мала б, врахувати інтереси дитини, надати сприяння та роз`яснити ОСОБА_1 про те, що вона також мала зібрати документи, необхідні для призначення її опікуном та, відповідно, зваживши, всі за та проти, прийняти обґрунтоване рішення, яке відповідає не інтересам того чи іншого родича, а інтересам дитини.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_11 з бабою ОСОБА_1 , відповідає якнайкращим інтересам дитини, забезпечує її гармонійний розвиток у стабільному, безпечному та люблячому сімейному середовищі.
Доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, не містять доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року слід залишити без змін, а подані апеляційні скарги, - без задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за ним. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, залишити без задоволення.
Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча  Т. М. Шемета
Судді:  І. М. Стадник
О. С. Панасюк