Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року № 520/24221/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департамента внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив суд:
- визнати протиправними бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України код ЄДРПОУ 40116086 (п.і. 01601, м. Київ-01, вул. Богомольця, 10) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 10 липня 2017 року по 18 липня 2022 року у сумі 750912 (сімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 96 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 75336 (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять шість) грн. 96 коп.;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України код ЄДРПОУ 40116086 (п.і. 01601, м. Київ-01, вул. Богомольця, 10) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 10 липня 2017 року по 18 липня 2022 року у сумі 750912 (сімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 96 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 75336 (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять шість) грн. 96 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 10 липня 2017 року по 18 липня 2022 року у сумі 750912 грн. 96 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 75336 грн. 96 коп.
Відповідач, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України. 
Відповідно до наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 07.07.2017 року № 175 о/с позивача переведено до Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши його з посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Харківського управління з 10 липня 2017 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 року по справі № 520/481/24 зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 09.07.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустки (15 діб) за 2018 рік, (13 діб) за 2019 рік, (15 діб) за 2020 рік, а також індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 31.10.2017.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 520/481/24 скасовано в частині зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік. Прийнято в цій частині постанову, якою зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі №520/481//24 залишено без змін.
28.08.2025 року на виконання рішення суду по справі № 520/481/24, відповідачем було виплачено позивачу кошти в сумі 1987,36 грн.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Так, період затримки розрахунку у цій справі охоплюється періодом з 11.07.2017 року (наступний день після звільнення) по 28.08.2025 року.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 28.08.2025 по справі № 580/890/24.
Період з 11.07.2017 по 18.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.
При цьому, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
28.08.2025 року на виконання рішення суду по справі № 520/481/24, відповідачем було виплачено позивачу кошти в сумі 1987,36 грн.
Відповідач посилався на те, що не може бути відповідачем у цій справі в розумінні статті 117 КЗпП України, оскільки позивач під час проходження служби в Департаменті зі служби в поліції не звільнявся, а був переведений для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області.
Згідно з ч.9 ст.65 Закону України “Про Національну поліцію” переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Відповідно до наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 07.07.2017 року № 175 о/с позивача переведено до Головного управління Національної поліції в Харківській області шляхом звільнення його з посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Харківського управління з 10 липня 2017 року.
Тобто, позивача звільнено з займаної посади в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України, а тому за приписами статті 116 КЗпП України саме Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України мав провести позивачу виплати належних сум грошового забезпечення.
При цьому, саме Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України протиправно не виплчено індексацію грошового забезпечення, що було доведено судовими рішеннями у справі № 520/481/24.
Отже, в розумінні приписів ст.117 саме Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку.
Таким чином, вищевказані посилання відповідача є необґрутованими.
Так, відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
З огляду на те, що відповідачем по справі не було здійснено повного розрахунку із позивачем у визначені ст.116 КЗпП України строки, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 прийшла до висновку про наявність підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 та сформулював висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі № 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі по тексту Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №222 від 28.08.2025 середньоденний розмір грошового забезпечення позивача склав 409,44 грн.
При цьому, позивачем вказаний розрахунок не заперечувався.
Отже, для обчислення середнього заробітку необхідно враховувати показник 409,44 гривень.
Таким чином, за період затримки розрахунку з 11.07.2017 по 18.07.2022 (1834 днів) та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (185 днів) середній заробіток склав 826659,36 грн.
Так, позивачу у процедурі звільнення виплачено 3625,55 грн.
При цьому, загальна сума належних позивачу виплат при звільненні мала становити 5612,91 грн (3625,55 грн. + 1987,36 грн.).
Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні 1987,36 грн. у відсотковому виразі дорівнює 35,41% від 5612,91 грн.
Виходячи з того, що середній заробіток за 185 днів затримки виплати грошового забезпечення склав 140341,00 грн., то 35,41% (недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні у відсотковому виразі) від 826659,36 грн. складає 292720,08 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 прийшов до висновку, що шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.
Також, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зазначено, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Вказала, що необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. Зазначила, що при здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
Враховуючи викладене, з урахуванням принципу справедливості балансу інтересів сторін та співмірності заявленої до стягнення суми відшкодування, виплаченими сумами на день звільнення та із простроченою заборгованістю, яка сплачена відповідачем у добровільному порядку, адже виконавчі листи для примусового виконання судового рішення не видавались у справі № 520/481/24, поведінку сторін у спірних правовідносинах, суд прийшов висновку про визначення розміру середнього заробітку, як відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, у сумі 1987,36 грн.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11 липня 2017 року по 19 січня 2023 року у сумі 1987,36 грн. та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11 липня 2017 року по 19 січня 2023 року у сумі 1987,36 грн.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код ЄДРПОУ 40116086) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11 липня 2017 року по 19 січня 2023 року у сумі 1987,36 грн.
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11 липня 2017 року по 19 січня 2023 року у сумі 1987,36 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.