ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року
м. Харків
справа № 621/875/25
провадження № 22-ц/818/744/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції 
відповідачі – ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2025 року у складі судді Вельможної І.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції ( надалі ПАТ) звернулось до суду з позовом про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних дорівнює 13100,00 грн та судового збору.
В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до Статуту, Положення про Зміївську ТЕС, підприємство здійснює свою господарську діяльність, одним з видів якої є надання послуг з центрального опалення, водопостачання та водовідведення. Між сторонами справі укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 1747 від 05.04.2016, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати відповідачу своєчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим Договором. У період з січня 2021 року по лютий 2025 року (включно) позивачем надавалися послуги з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 якій проживає квартиронаймач (власник) ОСОБА_1 . Відповідач до Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" з відмовою від отримання комунальних послуг не звертався, жодних заяв не направляв. Комунальні послуги отримує своєчасно.На порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач не здійснює у повному обсязі оплату наданих ПАТ "Центренерго" послуг, у зв`язку із чим, за період з 01.02.2021 по 28.02.2025 виникла поточна заборгованість яка, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, складає 13 100 грн 98 коп.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2025 року у позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, заборгованість за наданні комунальні послуги за період з 01.02.2021 по 28.02.2025 в розмірі 13 081 (тринадцять тисяч вісімдесят одна) грн 10 коп, інфляційні втрати – 14 (чотирнадцять) грн 71 коп.; 3% річних - 5 (п`ять) грн 16 коп., а загалом 13 100 грн 97 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання по своєчасній оплаті житлово-комунальних послуг, тому позов про стягнення з неї заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовну заяву від імені філії ПАТ подано неуповноваженою особою. Також, зміст матеріалів справи вказує, що окрім розрахунків надуманої позивачем начебто заборгованості, жодного акту виконаних робіт позивач не надав. Суд не захистив права відповідача – споживача комунальних послуг і безпідставно задовольнив позовну заяву, яка взагалі підлягала поверненню без розгляду особі, яка її подала.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Даними статуту Публічного акціонерного товариства "Центренерго", ліцензій НКРЕ: Серії АД № 041967, виданої 28.02.2013, Серії АД № 041970, виданої 28.02.2013, та Ліцензії НКРЕ Серії АЕ № 194660, виданої 03.06.2014, ліцензії (переоформленої рішенням від 10.11.2015 № 2732), Зміївська ТЕС ПАТ "Центренерго" визначена постачальником та виконавцем житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення) на території смт Комсомольське (Слобожанське) Зміївського району Харківської області.
Згідно інформації наданої Відділом Центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради № 01-21/565 від 02.04.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 21).
Відповідно до інформації ГУ ДМС у Харківській області, отриманої судом 10.04.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 23).
05.04.2016 між ПАТ "Центренерго", в особі заступника директора теплової електростанції відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" Слюсарова В.В., що діє від імені ПАТ "Центренерго" та ОСОБА_1 , був укладений договір № 1747 про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Адреса надання послуг: АДРЕСА_2 , (а. с. 14 - 15 зворот).
Відповідно до Довідки № 08/122 наданої директором Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" Ігорем Бабенко, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 17).
Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у житло – квартиру АДРЕСА_1 , на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .
З наданого позивачем розрахунку платежів за житлово - комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що за період з 01.02.2021 по 28.02.2025 наявна заборгованість 13 081 грн 10 коп. Заборгованість ОСОБА_1 виникла за комунальні послуги: 1) з абонентської плати за водопостачання та водовідведення; 2) з абонентської плати за водопостачання; 3) з абонентської плати за водовідведення; 4) з абонентської плату тепла за вузли обліку; 5) з абонентської плати гарячої води (а. с. 6 - 11).
Відповідачу ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, розмір яких складає 14,71 грн, 3% річних за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, розмір яких складає 5,16 грн (а. с. 12 - 13).
Інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Загальна сума поточної заборгованості за надання послуг за комунальні послуги, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних складає 13 100 грн 98 коп.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від № 2189-VIII від 09.11.2017 ( надалі Закон).
Згідно статті 1 Закону житлово - комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; 
Згідно зі ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року
№ 2633-IV, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин ( надалі Закон № 2633-IV) визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти, зокрема фактичне споживання послуг. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону  до повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.
За змістом ч. 6 ст. 19 Закону № 2633-IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до вимог ст. 25 Закону № 2633-IV у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Це узгоджується з положеннями ст.11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії споживачів відповідних послуг.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Надані позивачем докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та її зареєстроване офіційне місце проживання відповідача збігається з вищевказаним адресом відповідача, за яким позивач надає послуги за особовим рахунком НОМЕР_1 .
За змістом договору № 1747 про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 05.04.2016 сторони у справі домовились про надання позивачем житлово – комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідачка зобов`язалась своєчасно оплачувати (а. с. 14 - 15 зворот).
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.02.2021 по 28.02.2025 наявна заборгованість 13 081 грн 10 коп. Заборгованість ОСОБА_1 виникла за комунальні послуги: 1) з абонентської плати за водопостачання та водовідведення; 2) з абонентської плати за водопостачання; 3) з абонентської плати за водовідведення; 4) з абонентської плату тепла за вузли обліку; 5) з абонентської плати гарячої води., нараховані інфляційні втрати за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, розмір яких складає 14,71 грн, 3% річних за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, розмір яких складає 5,16 грн.
Відповідачка вказаний розрахунок не оскаржила, доказів відсутності заборгованості не надала.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що у спірний період ОСОБА_1 не користувалась житлом за місцем її реєстрації.
В супереч вимог ст..ст.12, 81 ЦПК України суду також не надано доказів на підтвердження того, що квартира за адресою якої надаються комунальні послуги належить іншій особі.
З огляду на зазначене суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 у спірний період була споживачем наданих позивачем послуг з теплопостачання на підставі договору № 1747 про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Щодо посилань апелянта на відсутність рахунків по сплаті за спожиту електроенергію, судова колегія з урахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 справа №761/48615/18-Ц зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити -товар.
Таким чином, відсутність сформованого рахунку не позбавляє споживача сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.
За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі договору та закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону №  зазначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до підпункту 7 пункту 43 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, зазначено, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.
Доказів звернення ОСОБА_1 до позивача з відповідними заявами суду не надано. 
У статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану": В умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. 2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Таким чином, з 24 лютого 2022 року існує заборона на нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано сума інфляційних втрат за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, яка складає 14,71 грн, 3% річних за період з 21.03.2021 по 31.01.2022, яка складає 5,16 грн (а. с. 12 - 13).
Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про відкритті провадження у справі, оскільки матеріали справи свідчать про наявність у ПАТ « Центренерго» електронного документу та наявність у представника ПАТ « Центренерго» належних повноважень на звернення до суду з позовами від імені ПАТ ( а.с.18, 25). 
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності - три роки (ст.ст. 256, 257 ЦК України).
За змістом позовної заяви датою звернення Публічного акціонерного товариства «Центренерго» із позовною заявою у дійсній справі є березень 2025 року, а період нарахування заборгованості становить 01.02.2021 по 28.02.2025.
Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). Згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, перебіг строків позовної давності було зупинено на період дії воєнного стану з 17 березня 2022 року. Законом від 14.05.2025 № 4434 – IV «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключений пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Зазначений закон набув чинності 04 вересня 2025 року. 
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою у березні 2025 року трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.
Наведені обставини та правове обґрунтування свідчить про доведеність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані комунальні послуги у період з 01.02.2021 по 28.02.2025, з урахуванням нарахованих санкцій за період з 21.03.2021 по 31.01.2022 на загальну суму 13100,98 грн.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2). 

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст. ст.367, 368, 369, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          О.В. Маміна

В.Б.Яцина