Справа № 199/1864/25
(1-кп/199/321/26) 
ВИРОК 
іменем України
23.01.2026 м. Дніпро 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження № 42024052210001909 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2024, відносно:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Дальнє Маріїнського району Донецької області, громадянина України, українця, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 та проживаючого у будинку АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.5 ст.407 КК України, 
учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 
обвинувачений – ОСОБА_3 
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом визнано доведеним, що відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 громадянин ОСОБА_3 18.01.2023 призваний на військову службу.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2023 №39РС ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у званні солдата та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість, також кожен зобов?язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов?язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист. Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов?язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов?язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального)часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов?язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно із ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження відпустки або лікування.
Однак, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовому званні «солдат» в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 – 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов?язків військової служби, в умовах воєнного стану 24.05.2023 не з?явився до місця служби - розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 та був відсутній на службі без поважних причин понад 3 доби, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби, доки 19.07.2024 самостійно не з?явився до військової частини НОМЕР_3 , де повідомив про намір далі проходити військову службу, тим самим припинив вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 
2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого  ОСОБА_3 у суді.  
Як пояснив  ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення.  ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебував на лікарняному та не зміг вчасно з`явитися до військової частини, у зв`язку з тим, що йому було надано мало часу для цього, тому він розсердився на командира та взагалі вирішив не прибувати до військової частини. Згодом, він добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_3 , де продовжив несення служби.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується, і письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Відповідно до Акту службового розслідування 27.06.2023, проведено службове розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 .
Відповідно до доповіді про факт самовільного залишення місця розташування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 був відсутній в розташуванні підрозділу військовослужбовців, на телефонні дзвінки не відповідав.
Відповідно до витягу з наказу №51 від 20.02.2023 солдата ОСОБА_3 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 16.02.2023 №39-РС на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915, який прибув з військової частини НОМЕР_5 , з 20.02.2023 зарахувати до списків особового складу.
Відповідно до витягу з наказу №2346 від 27.06.2023 проведено підсумки службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 , який на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження його не відоме, розташування залишив без зброї.
Відповідно до витягу з наказу №203 від 21.07.2024 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини НОМЕР_3 наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 19.07.2024 №96-РС.
Відповідно до витягу із бойового розпорядження солдату ОСОБА_3 в термін до 24:00 28.09.2024 переміститись з району зосередження взводу матеріального, технічного забезпечення н.п. Петропілля, Куп`янського району Харківської області до КСП 1,2,3, стрілецької роти н.п. Куп`янськ Вузловий, Харківської області.
Відповідно до витягу з наказу №662 від 03.10.2024 про результати проведення службового розслідування, встановлено що солдат ОСОБА_3 28.09.2024 о 08:10 год відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_3 №1/50/1/1056 дск від 28 вересня 2024 року.
Згідно з відповіддю ВЧ НОМЕР_7 від 12.02.2025, солдат ОСОБА_3 в період часу з 25.05.2023 по 11.02.2025 не перебував на стаціонарному лікуванні, у тому чилі у стаціонарнх закладах охорони здоров`я.
Згідно виписки №3282, солдат ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні з 09.05.2023 по 23.05.2023 із діагнозом двобічного хронічного гаймориту.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого  ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як такі, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.
4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлені.
5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим  ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо. 
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі, позицію обвинуваченого, який вважав що його повинні були звільнити від покарання оскільки він добровільно продовжив несення військової служби, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.5 ст. 407 КК України. 
Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення  ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання.
Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, враховуючи, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина, суд не знаходить підстав для призначення  ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.5 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд – 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до вимог статті 54 КК України позбавити  ОСОБА_3 військового звання - «солдат».
Початок строку відбування покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, – з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського 
районного суду м. Дніпра        ОСОБА_5