Справа № 466/9370/25
Провадження № 2-а/466/22/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
в складі: головуючої – судді Глинської Д.Б.
з участю секретаря с/з Садовської А.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2025 року на адресу суду поступила позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якій він просить суд постановити рішення, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1882689 від 27 вересня 2025 року по справі про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 135 КУпАП.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 27.09.2025 він, ОСОБА_1 , пенсіонер за віком відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , здійснив безквитковий проїзд в маршрутному автобусі "6-а", оскільки його персоналізована картка "Леокарт" не валідувалась з огляду на вичерпання місячного ліміту 60-ти поїздок. Після чого його було примусово висаджено з маршрутного автобуса на зупинці "Крупзавод" (вул. Шевченка, 111а) і виписано постанову ЕГА № 1862689 по справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500,00 гривень.
Вважає, що він не повинен сплачувати штраф, оскільки здійснював безкоштовний проїзд у місті Львові в маршрутному автобусі на підставі пенсійного посвідчення, як це передбачено законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 1993 року "Про безкоштовний проїзд", однак контролери примусово стягнули його з маршруту і викликали патрульну поліцію, яка на підставі пояснень контролерів склала постанову. У постанові КМУ зазначено, що особа, яка визнана пенсіонером за віком має мати при собі посвідчення, а у випадку впровадження (на території України, а не у місті Львові з місячним обмеженням 60-ти поїздок) електронного квитка також електронний квиток, однак такий 27.09.2025 в нього вже не валідувався з огляду на вичерпання незаконно встановленого 60-ти кратного місячного ліміту поїздок, а таке обмеження вже двічі було скасоване Львівським окружним адміністративним судом.
Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 135 КУпАП, а оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів, та такою, що порушує його права та інтереси.
Зважаючи на вищевикладене, просить позов задовольнити. 

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було залишено без руху.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року Управлінню патрульної поліції у Львівській області було надано строк п`ять днів з дня отримання даної ухвали для надання суду доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, зокрема, позивачу ОСОБА_1 .

29 грудня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Зазначив, що 27.09.2025 за адресою: м. Львів, вулиця Шевченка, 111а позивач здійснив безквитковий проїзд в автобусі 6а, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався за маршрутом «Рясне 2-площа Галицька», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 135 КУп??.
Рішенням Львівської міської ради від 16.06.2023 №585 затверджено Правила користування пасажирським транспортом загального користування на території Львівської міської територіальної громади (далі Правила) та Порядок функціонування відповідної автоматизованої системи оплати проїзду у пасажирському транспорті загального користування (далі Порядок).
Так, згідно з п.5.1. Правил право проїзду у пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади надає проїзний документ, який успішно завалідований у салоні транспортного засобу, з чинним на момент поїздки строком дії.
При цьому, носій проїзного документа без завалідованого проїзного документа (у тому числі транспортна карта «ЛеоКарт» з пільговим профілем) не є засобом, що підтверджує право проїзду у пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади (п.5.2. Правил).
Пасажир, увійшовши до салону транспортного засобу незалежно від відстані проїзду. зобов`язаний одразу завалідувати проїзний документ або придбати паперовий квиток на разову поїздку, впевнитись в його успішній валідації за звуковим та світловим сигналом, а також оплатити перевезення багажу (у разі наявності) п.5.3. Правил).
Відповідно до пп. 1.4.5. Порядку, валідація це процес реєстрації проїзних документів у салоні транспортного засобу в АСОП (автоматизована система оплати проїзду). Успішна валідація є підтвердженням факту оплати пасажиром поїздки, права пасажира на проїзд та перевезення багажу у пасажирському транспорті загального користування на території Львівської МТГ.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.03.2025 № 275 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 25.01.2019 № 61» внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 25.01.2019 № 61 «Про забезпечення безкоштовного проїзду пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю ІІІ групи у міському транспортів м. Львова», виклавши пункт 1 у новій редакції:
?Встановити у міському пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади, окрім пільг, що встановлені Законами України, безкоштовний проїзд у кількості не більше 60 безоплатних поїздок на календарний місяць для: пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю І групи...».
Згідно з Постановою КМУ №354 (із змінами від 2017 року, зокрема пунктом 1-1, внесеним Постановою № 812), право на безоплатний проїзд надається за наявності посвідчення встановленого зразка, а якщо в транспорті є автоматизована система обліку оплати (АСОП), то потрібен ще й електронний квиток, зареєстрований у цій системі.
Законодавство України дозволяє органам місцевого самоврядування впроваджувати АСОП. Валідація це необхідна статистична та юридична дія для фіксації факту надання послуги. Якщо картка не завалідувалася через вичерпання ліміту (або будь-яку іншу причину), обов`язок пасажира або не користуватися послугою, або усунути причину неможливості валідації до початку поїздки.
Відповідно до п. 5.2 Правил, сама по собі картка «ЛеоКарт» (навіть пільгова) не є документом, що дає право на проїзд, якщо вона не пройшла процедуру валідації.
Відтак, на момент перевірки у пасажира був відсутній завалідований проїзний документ. Отже, згідно з правилами, особа вважається такою, що не має підтвердженого права на проїзд у цей конкретний момент.
Стаття 135 КУпАП передбачає відповідальність за безквитковий проїзд. У контексті сучасних систем, «квитком» для пільговика є успішно завалідована картка.
Якщо ліміт вичерпано і валідація не відбулася, система зчитує пасажира як такого, що не має права на поїздку в даний момент. Оскільки пасажир свідомо зайшов у транспорт, знаючи про обмеження або не перевіривши стан картки, він вчинив адміністративне правопорушення.
Позивач зобов`язаний стежити за справністю свого електронного квитка. Вичерпання ліміту це технічний стан картки, за яким власник має стежити самостійно (звертатися до центрів обслуговування для оновлення). Незнания стану рахунку або ліміту не звільняє від відповідальності за незавалідований проїзд.
Відповідно, стверджують, що дії працівників поліції були пропорційними та законними, оскільки вони зафіксували факт порушення правил проїзду, чинних на момент події. Питання законності самого ліміту є предметом окремого адміністративного позову до міської ради, а не підставою для визнання дій поліції незаконними під час винесення постанови.
Згідно з Правилами користування пасажирським транспортом у Львові, які були затверджені рішенням № 585 від 16.06.2023, контролер має право і обов`язок звернутися до правоохоронних органів у певних випадках.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч. 2 ст. 222 КУпАП).
Повноваження контролера обмежуються фіксацією порушення, випискою штрафу та, у разі необхідності, викликом поліції,
Відповідно, контролер має при собі спеціальний пристрій (валідатор контролера), до якого пасажир повинен прикласти свою "ЛеоКарт", банківську картку чи інший пристрій з NFC, щоб підтвердити валідацію.
Прибувши на місце події, патрульні відповідно до ст. 280 КУпАП почали з`ясовувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Поліцейський Управління приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського.
Відтак, вважає, що поліцейський мав законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обгрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому чинним законодавством.

Частиною 5 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2025 року поліцейським патрульної поліції Флисник К.Р. було винесено оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1882689, згідно з якою позивач ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 135 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 500,00 грн. 
Згідно з вищевказаної постанови 27 вересня 2025 року о 12:55 год. у м. Львові на вул. Шевченка, 111а позивач ОСОБА_1 здійснив безквитковий проїзд в автобусі 6а, що рухався за маршрутом «Рясне 2 - площа Галицька».
Ці обставини підтверджуються долученою до справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕГА № 1882689 від 27.09.2025.
Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 135 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за безквитковий проїзд пасажира, в тому числі проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, в міському транспорті.
Рішенням Львівської міської ради від 16.06.2023 №585 затверджено Правила користування пасажирським транспортом загального користування на території Львівської міської територіальної громади (далі - Правила) та Порядок функціонування відповідної автоматизованої системи оплати проїзду у пасажирському транспорті загального користування (далі - Порядок).
Так, згідно з п.5.1. Правил право проїзду у пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади надає проїзний документ, який успішно завалідований у салоні транспортного засобу, з чинним на момент поїздки строком дії.
Носій проїзного документа без завалідованого проїзного документа (у тому числі транспортна карта “ЛеоКарт“ з пільговим профілем) не є засобом, що підтверджує право проїзду у пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади. (п.5.2. Правил).
Пасажир, увійшовши до салону транспортного засобу незалежно від відстані проїзду, зобов`язаний одразу завалідувати проїзний документ або придбати паперовий квиток на разову поїздку, впевнитись в його успішній валідації за звуковим та світловим сигналом, а також оплатити перевезення багажу (у разі наявності) п.5.3. Правил).
Відповідно до п.6.3 Правил студентський, учнівський чи пільговий абонемент можна придбати (призначити) лише на персоналізовану транспортну картку “ЛеоКарт“ з пільговим профілем. Тип та строк дії пільгового профілю персоналізованої транспортної картки “ЛеоКарт“ встановлюється у момент її видачі та, за необхідності, продовжується чи змінюється за відповідним зверненням до Пунктів прийому документів та видачі персоналізованих транспортних карток “ЛеоКарт“. Для продовження чи зміни типу та строку дії пільгового профілю можна використовувати вже наявну в особи персоналізовану транспортну картку “ЛеоКарт“.
У разі використання пільгового абонемента пасажир (користувач) кожні 30 днів з дня отримання персоналізованої транспортної картки “ЛеоКарт“ отримує фіксовану кількість безоплатних поїздок (з можливістю пересадки протягом 40 хв. з моменту першої валідації). 
Кількість безоплатних поїздок на 30 днів визначається рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради (п.6.9 Правил)
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.03.2025р. № 275 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 25.01.2019р. № 61» внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 25.01.2019р. № 61 «Про забезпечення безкоштовного проїзду пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю ІІІ групи у міському транспортів м. Львова», виклавши пункт 1 у новій редакції:
« 1. Встановити у міському пасажирському транспорті загального користування на території Львівської міської територіальної громади, окрім пільг, що встановлені Законами України, безкоштовний проїзд у кількості не більше 60 безоплатних поїздок на календарний місяць для: пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю ІІІ групи.».
Пільгові перевезення пасажирів врегульовані положеннями Законів України "Про автомобільний транспорт", Про міський електричний транспорт".
Статтею 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 року № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» введено безплатний проїзд для пенсіонерів за віком на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах.
Установлено, що право на безплатний проїзд надається за наявності посвідчення встановленого зразка чи довідки, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду – також електронного квитка, який зареєстрований у зазначеній системі і видається на безоплатній основі.
Міністерству фінансів під час уточнення показників державного бюджету на кожний рік постановлено передбачати витрати, пов`язані з безплатним проїздом пенсіонерів за віком.
Постанова КМУ №354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" прийнята у сфері державної соціальної політики, забезпечує соціальний захист пенсіонерів за віком та є обов`язковою до виконання.
Соціальний захист пільгових категорій населення здійснюється згідно з Конституцією України та законами України.
Позивач є пенсіонером за віком та має право на безкоштовний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах і додаткового визнання на підставі рішення суду таке право не потребує. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.03.2025 у справі №420/9344/24.
Рішенням Львівського окружного суду від 30 червня 2025 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року, вирішено визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №275 від 26.03.2025; визнати дії виконавчого комітету ЛМР протиправними та зобов`язано утриматися від встановлення обмежень кількості пільгових поїздок для пенсіонерів за віком та інвалідів 3-ї групи.
У вказаному вище рішенні від 30.06.2025 зазначено, що встановлення Виконавчим комітетом Львівської міської ради обмеження кількості безкоштовних поїздок громадським транспортом впродовж одного місяця (60 поїздок) для пенсіонерів, тобто встановлення оплати проїзду для них за умови перевищення встановленого ліміту, суперечить постанові КМУ №354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування", якою введено безплатний проїзд для пенсіонерів за віком на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах.
Рішення Львівського окружного суду від 30 червня 2025 року набрало законної сили 05 листопада 2025 року відповідно до ст. 325 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником персоналізованої картки «ЛеоКарт» та має статус пенсіонера за віком. У позовній заяві зазначено, що під час посадки в автобус позивач здійснив спробу валідації картки. Однак, через вичерпання технічного ліміту безкоштовних поїздок (60 на місяць), встановленого для пенсіонерів, операція не була успішною.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 354 від 17.05.1993 пенсіонери за віком мають право на безкоштовний проїзд у міському пасажирському транспорті без жодних кількісних обмежень. Більше того, обмеження у 60 поїздок було визнано протиправним та скасовано рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2025, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025.
Таким чином, позивач, маючи при собі персоналізовану картку та пенсійне посвідчення, належним чином підтвердив свій статус пільговика. Технічна неможливість валідації через незаконно встановлений ліміт не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності, оскільки право на пільгу є абсолютним і гарантованим державою.
Щодо відеозапису з боді-камер поліцейських, який долучений відповідачем до відзиву, слід зазначити наступне. Даний відеозапис фіксує лише процедуру складання постанови, а не обставини, що стали підставою для її винесення.
Відтак, вказаний доказ не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а лише відображає процес оформлення оскаржуваної постанови вже після події. Оскільки відповідачем не надано фіксації самого факту відмови від оплати чи відсутності документів, що дають право на пільгу, вина позивача не є доведеною.
Враховуючи, що позивач є законним пільговиком, а обмеження кількості поїздок у системі «ЛеоКарт» суперечить нормам постанови КМУ та чинним судовим рішенням, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню. 
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Крім того, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягають відшкодуванню всі судові витрати.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією від 24.11.2025.
Судом враховано, що наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 05.09.2024 № 947), у пункті 5 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.
Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (пункт 6 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).
Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (пункт 7 Розділу V Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).
Тобто, Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує бюджетних коштів, отже не являється їх розпорядником.
У зв`язку з викладеним судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або шляхом відшкодування коштів з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції.
Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17.
Керуючись ст.ст.9, 245, 251, 280, 283, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 72, 73, 74, 77, 242, 243 -246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
позов задовольнити. 
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1882689 від 27 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 135 КУпАП, та провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Рішення може бути повністю або частково оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 28 січня 2026 року.
  Суддя	  	 Д.  Б.  Глинська