Справа № 133/626/25
Провадження № 22-ц/801/413/2026
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

27 січня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Голоти Л.О., Шемети Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника заявника адвоката Медик Людмили Олександрівни 
на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка О.О., 
у справі 133/626/25 
за заявою ОСОБА_1 (заявник) 
за участі Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області (заінтересована особа)
про встановлення факту родинних відносин,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи її тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати  ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована в с. Сигнал Хмільницького району Вінницької області. 
Вона є спадкоємцем першої черги майна матері за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, інших спадкоємці немає, так як 04.11.1971 шлюб між її батьками був розірваний. 
Звернувшись до приватного нотаріуса Хмільницького районного територіального округу Винницької області Барської І.О. для оформлення спадщини, отримала письмове роз`яснення з рекомендацією звернення до суду, так як неможливо встановити факт родинних зв`язків між нею та її матір`ю ОСОБА_2 . 
За вказаних обставин просила встановити факт, що  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір'ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, заявник ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Медик Л.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення заяви.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відмовляючи у задоволенні заяви суд вказав на відсутність свідоцтва про розірвання шлюбу або повного актового запису про розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і як наслідок неможливість з`ясування в подальшому зміну прізвища матері заявниці. Проте апелянт наголошує, що за наявністю зазначених документів, у заявниці не було б підстав для звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. При цьому звертає увагу, що отримати свідоцтво ро розірвання шлюбу батьків наразі є неможливим, оскільки вони розлучились в Октябрському відділі ДРАКС м. Ленінград російської федерації.
Безпідставним є також висновок суду першої інстанції про визнання неналежними та недостатніми доказами - показань свідків, які були допитані в судовому засіданні. При цьому свідки підтвердили суду, що померла ОСОБА_2 була їх тіткою, а заявниця - її дочка, є їх двоюрідною сестрою та повідомили про відомі їм обставини життя подружжя ОСОБА_5 .
Суд також не дав оцінку наявним в матеріалам письмовим доказам, обмежившись лише їх перерахуванням. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу суду від заінтересованої особи не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 13 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Медик Л.О. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. 
Заінтересована особа - Козятинська міська рада Хмільницького району Вінницької області, будучи повідомленою в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції свого представника не направила, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.10.1970 заявниця « ОСОБА_6 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ленінград РСФСР, батьками якої зазначено « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_7 ».
Відповідно до копії довідки № 22-03-65 від 15.01.2008, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції, 02.12.1995 у виконкомі Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області зареєстровано одруження громадян: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , запис акта № 11, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: йому ОСОБА_10 , їй ОСОБА_10 ; 24.09.1998 у відділі реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта № 146.
Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048619658 від 08.01.2025 до державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація актового запису про шлюб; відомості про актовий запис: номер актового запису: 17, дата складання: 20.10.1969, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Пиковецька сільська рада Козятинського району; відомості про чоловіка:  ОСОБА_3 ; відомості про дружину до реєстрації шлюбу: ОСОБА_2 , прізвище якої після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 ; відомості про розірвання шлюбу: орган реєстрації актів цивільного стану: Октябирський відділ ДРАЦС м. Ленінград; номер актового запису про розірвання шлюбу: 953; дата складання: 04.11.1971.
Відповідно до копії трудової книжки, виданої 29.08.1967, на її титульній сторінці вказано російською мовою « ОСОБА_2 », 1949 р.н., яке виконано рукописним способом та перекреслено. Біля вказаного запису розміщено рукописний запис "Пасечник", який теж перекреслений. Над вказаними записами розміщений третій рукописний запис - " ОСОБА_11 ".
Підставою зміни прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_12 » зазначено паспорт № НОМЕР_2 від 27.08.1981, що підтверджує заміну ОСОБА_2 паспорта після розірвання шлюбу. 
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.11.2024, виданого Козятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН 053971 від 10.01.2002, ОСОБА_2 на підставі рішення 10 сесії 22 скликання Сокілецької сільської ради від 04.07.1997 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3886 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,1856 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,2030 га.
Згідно з копією довідки № 78-25 від 14.01.2025, виданої управлінням ЦНАП у м. Козятині, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 по день своєї смерті. Разом з нею на день смерті зареєстрованих немає.
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79703007 від 14.01.2025 до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація спадкової справи, номер у спадковому реєстрі: 73499055, номер нотаріуса: 3/2025, місце заведення: Вінницька область, Хмільницький район, приватний нотаріус Барська І.О., дата заведення: 14.01.2025, спадкодавець: ОСОБА_2 , дата та місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , с. Вівсяники Козятинського району Вінницької області, дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З письмових роз`яснень приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барської І.О. вбачається, що з пред`явлених заявником документів не вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2 є її матір`ю.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07.05.1949, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Вівсяники, батьками якої зазначено: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Позиція апеляційного суд у
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні вимог заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано до суду свідоцтво про розірвання шлюбу або повний витяг актового запису про розірвання шлюбу між її батьками - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 а також не надано доказів неможливості витребування відповідних документів, що, в свою чергу, не дає можливості суду прослідкувати подальшу зміну прізвища ОСОБА_7 та родинний зв`язок між заявником та ОСОБА_2 .
Крі того, суд вважав показання свідків, допитаних в судовому засіданні неналежними доказами та не достатніми доказами, оскільки не дають змоги суду дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, та не підтверджуються будь-якими іншими доказами, які надані суду у даній справі. 
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 статті 293 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів."
Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 у справі №320/948/18, провадження №14-567цс18, від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, провадження №11-150апп23.
Згідно статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.
Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).
Поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.
Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.
Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.
Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.
Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту.
У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти.
Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.
Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.
Верховний Суд зауважував, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти (постанова Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23).
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17, (провадження № 61-15921св19) викладено висновок, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.
За умови, що необхідні для підтвердження відповідних відомостей свідоцтва про народження, актові записи про народження втрачені, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка.
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.
Так апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин, зокрема про те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була її матір`ю, що необхідно заявниці для реалізації спадкових прав. В інший спосіб заявниця не може підтвердити вказані обставини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 20 жовтня 1969 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_2 (росіянка). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « ОСОБА_5 » ( а.с. 9).
Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_9 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ), народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , у м. Ленінград, РФ. ЇЇ батьками у свідоцтві вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 7). 
У подальшому шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано, проте надати свідоцтво про розірвання шлюбу або ж актовий запис є неможливим, оскільки батьки заявниці розлучились в Октябрському відділі ДРАКС м. Ленінград РФ.
Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру акту цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 9 зворот), у розділі «Відомості про розірвання шлюбу» міститься запис про це - 04 листопада 1971 року .
Відповідно до копії трудової книжки, така заведена 29 серпня 1967 року на ім`я - ОСОБА_2 , 1949 р.н.
Із записів трудової книжки вбачається, що прізвище « ОСОБА_12 » закреслено, а поряд зазначено прізвище « ОСОБА_5 », яке також закреслено, та записано вище прізвище « ОСОБА_12 ». Окрім того, на титульних сторінках трудової книжки містяться записи про те, що прізвище « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_7 » згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 , а прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_2 » на підставі паспорта № НОМЕР_6 від 27.08.1981 р (а.с. 10).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 (1949 р.н.) померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Під час вирішення справи по суті суд першої інстанції в порушення норм процесуального права визнав неналежними доказами покази свідків  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , якими підтверджується факт родинних відносин, зокрема, що заявник ОСОБА_1 , є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду пояснили, що ОСОБА_1 є їм двоюрідною сестрою, а її померла мати ОСОБА_2 була їх тіткою. Також свідки вказали, що наприкінці 60-х років ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 , та виїхали у м. Ленінград РФ, а після розлучення ОСОБА_2 повернулась в Україну разом із маленькою дочкою ОСОБА_18 , де проживали в с. Сигнал Хмільницького району.
Свідок ОСОБА_17 під час дачі показань суду першої інстанції підтвердила той факт, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , оскільки знає їх з дитинства, вони проживали по сусідству в с. Сигнал, і товаришувала із заявницею. 
Відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.
Апеляційний суд не погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції показань вказаних свідків, оскільки, вони достеменно обізнані про те, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , були безпосередніми очевидцями їх спільного проживання в с. Сигнал, а отже, їхні показання відповідають вимогам ст. 90 ЦПК України, і немає обґрунтованих підстав сумніватися в їх правдивості.
З таких підстав колегія суддів вважає, що заявницею  ОСОБА_1 надано належні, допустимі та достовірні докази, достатні для висновку про обґрунтованість та доведеність її вимоги про те, що вона є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні докази та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку.
Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову
Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Медик Людмили Олександрівни задовольнити.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         І.М. Стадник 

Судді          Л.О. Голота 

Т.М. Шемета