КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/12611/2025
справа №761/45621/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Сандугеєм Ігорем Вікторовичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Янченка А.В., повне судове рішення складено 13 травня 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара Олександра Олександрівна, про визнання недійсним правочину, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним правочину.
Вимоги позову мотивує тим, що 07 жовтня 2016 року між сторонами укладено шлюб. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, позивач прийняв рішення щодо купівлі земельної ділянки кадастровий № 3222482001:01:006:5179, площею 0,015 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
11 грудня 2018 року позивач уклав договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.
Того ж дня позивачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Герасимів Ю. В., та зареєстрований в реєстрі за № 44527307, загальною площею 124,8 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто житловий будинок розташований на вищевказаній земельній ділянці.
Для придбання вказаних об`єктів нерухомості позивач 11 грудня 2018 року уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит №KID4GB0040300002, виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою вказаного будинку та земельної ділянки.
01 листопада 2022 року, також перебуваючи у шлюбі, позивач придбав автомобіль Hyundai Kona, д.н.з. НОМЕР_1 , 2022 року випуску, зареєстрований на його ім`я. 04 листопада 2022 року позивач уклав з АТ «Державний ощадний банк України» договір споживчого кредиту №1587_0104 для фінансування цієї покупки. Станом на теперішній час за кредитним договором існує непогашена заборгованість ? близько половини отриманої суми.
Позивач вказує, що з літа 2023 року стосунки між подружжям погіршилися. Під психологічним тиском з боку відповідачки позивач 21 липня 2023 року підписав шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара О.О., зареєстрований у реєстрі за №4475.
Відповідно до умов цього договору житловий будинок, земельна ділянка та автомобіль були визнані особистою приватною власністю відповідачки, тоді як зобов`язання щодо сплати обох кредитів покладено виключно на позивача. Крім того, пунктом 3 шлюбного договору встановлено, що у разі розірвання шлюбу позивач зобов`язаний сплачувати відповідачці щомісячно по 100 000 грн пожиттєво, не пізніше 15 числа кожного місяця.
Позивач вважає, що вказаний договір укладено під психологічним тиском, на вкрай невигідних для нього умовах та всупереч вимогам частини 5 статті 93 Сімейного кодексу України, яка забороняє передавати за шлюбним договором у власність одному з подружжя нерухоме майно чи інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.
Отже, пункти 1.1. та 1.2. договору є недійсними з підстав, встановленими частинами 1 статей 203, 215 ЦК України, оскільки їх зміст прямо протирічить нормам законодавства.
Окрім цього, положення пунктів 1.1., 1.2., 3, 3.1. є такими, що ставлять позивача у надзвичайно невигідне становище, що суперечить частинам 4, 5 статті 93 СК України.
Щодо переходу права власності вказує, що згідно частини 5 статті 93 СК України за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Разом з цим, пунктом 1.1. Шлюбного договору визначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , уважається особистою приватною власністю дружини. При цьому, у відповідності до договорів купівлі-продажу та інформації з державного реєстру власником цього майна є ОСОБА_1 ..
Отже, пункт 1.1. Шлюбного договору передбачає передачу у власність одному з подружжя нерухомого майна, що прямо заборонено частиною 5 статті 93 СК України.
Через постійний тиск позивач звернувся за допомогою до психіатра та відповідно до консультативного висновку від 26 липня 2023 року йому встановлено діагноз «гостра реакція на стрес» (F43.00). Попри підписання договору, агресивна поведінка ОСОБА_2 не припинилася ? 12 вересня 2023 року вона напала на чоловіка з ножем, після чого поліція склала протокол за частиною 1 статті 173-2 КУпАП про вчинення домашнього насильства. Заборонним приписом серії АА №441701 від 12.03.2023 року її дії були обмежені, а постановою Києво-Святошинського районного суду від 30.10.2023 року у справі №369/16622/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні домашнього насильства.
Незважаючи на це, психологічний тиск продовжувався. 18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 потрапив до лікарні з діагнозом «отруєння карбамазепіном, помірний депресивний розлад із суїцидальною спробою», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7645. Згідно з медичним висновком причиною спроби стали тяжкі душевні переживання через конфлікти з дружиною. 20 жовтня 2023 року він змушений був залишити спільний будинок і переїхати у тимчасове житло. Під час однієї зі сварок ОСОБА_2 порвала майже всі правовстановлюючі документи на майно, кредитні договори та примірник шлюбного договору, у зв`язку з чим у позивача залишилися лише дублікати.
Відповідно до статей 203, 215 та 231 Цивільного кодексу України правочин є недійсним, якщо його вчинено під впливом фізичного чи психічного тиску, а волевиявлення сторони не було вільним. Насильство, у тому числі психологічне, може бути підставою для визнання правочину недійсним навіть без наявності вироку суду
Отже, на переконання позивача, шлюбний договір від 21 липня 2023 року укладено проти справжньої волі ОСОБА_1 , внаслідок фізичного та психічного тиску з боку ОСОБА_2 , його зміст суперечить законодавству України та моральним засадам суспільства і ставить чоловіка у надзвичайно невигідне матеріальне становище.
Мотивуючи наведеним, просить визнати недійсним шлюбний договір від 21 липня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара О.О., зареєстрований у реєстрі за №4475.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано достовірних та допустимих доказів того, що спірний шлюбний договір укладений під психологічним тиском відповідачки, на вкрай невигідних умовах, не відповідає вимогам частини 5 статті 93 СК України, оскільки погіршення стану здоров`я, на яке посилався позивач, відбулося вже після підписання спірного договору (21 липня 2023 року), конфліктна ситуація щодо притягнення відповідачки за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (подія 12 вересня 2023 року) відбулась також після підписання спірного договору (21 липня 2023 року), а майно за спірним шлюбним договором не передавалось у власність відповідачки, а лише змінено його правовий режим, що відповідає вимогам законодавства України. При цьому, відповідно до даних з Реєстру речових прав, доданого позивачем до позовної заяви, вищезазначене майно зареєстроване за позивачем. Реєстрація права власності на вищевказане майно не могла б бути проведена за відповідачкою на підставі вказаного шлюбного договору, оскільки спірний договір не передбачав перехід права власності на майно, а визначив лише його правовий режим.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Сандугей І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на недослідження судом першої інстанції обставин у справі, неповне з`ясування обставин у справі.
Суд не врахував, що позов обґрунтовано трьома підставами недійсності шлюбного договору: 1) він ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством і відповідачкою; 2) передбачає передачу у власність дружини нерухомого майна; 3) укладений під тиском.
При цьому, суд першої інстанції не дослідив першу підставу та не навів мотивів її відхилення, чим порушив статтю 263 ЦПК України і практику ЄСПЛ, яка зобов`язує суд надавати належні підстави для рішень і реагувати на вирішальні доводи сторін.
Частини 4 і 5 статті 93 СК України забороняють включати до шлюбного договору умови, які ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, або передбачають передачу у власність нерухомого майна.
З матеріалів справи убачається, що житловий будинок і земельна ділянка в с. Гореничі єдине нерухоме майно, набуте в шлюбі, і воно повністю передається дружині. При цьому обидва кредити, за якими придбано це майно, залишаються зобов`язанням лише чоловіка. Умови договору передбачають передачу дружині практично всього майна, тоді як позивач зберігає усі боргові зобов`язання. Крім того, пункт 3 договору встановлює пожиттєве утримання дружини у сумі 100 000 грн щомісячно без будь-яких підстав, передбачених частиною 2 статті 75 СК України. Це суперечить закону та ставить чоловіка у надзвичайно невигідне матеріальне становище.
Отже, положення пунктів 1.1, 1.2, 3 і 3.1 договору суперечать статті 93 СК України, статті 13 ЦК України, а також порушують баланс інтересів.
Крім того, суд безпідставно відхилив доводи про тиск при укладенні договору. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існував тривалий конфлікт, який супроводжувався психологічним і фізичним насильством із боку дружини. Це підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №369/16622/23, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні домашнього насильства та накладено адміністративне стягнення. Факт тиску визнає і сама відповідачка, пояснюючи, що договір укладено «як підтвердження збереження шлюбу після зрад».
Після укладення договору 21 липня 2023 року у позивача виникла гостра реакція на стрес, підтверджена висновком психіатра від 26 липня 2023 року. Пізніше насильство продовжувалося, що призвело до спроби самогубства. Ці факти прямо підтверджують наявність психічного і фізичного тиску, про що свідчить також заборонний припис та матеріали поліції.
Зазначає, що шлюбний договір є різновидом цивільно-правового договору, до нього застосовуються положення статті 8 СК України, а також загальні норми Цивільного кодексу України, зокрема статті 3 і 6 щодо принципу свободи договору та статті глав 52 і 53 щодо його поняття, змісту та порядку укладення.
Необхідність застосування норм ЦК України при вирішенні питання про дійсність шлюбного договору прямо передбачена статтею 103 СК України. Відповідно до статей 9, 103 СК України та статей 203, 215 ЦК України підставами для визнання шлюбного договору недійсним є: суперечність його змісту вимогам законодавства або моральним засадам суспільства; невільне волевиявлення сторони при його укладенні, тобто укладення під впливом фізичного чи психічного тиску; відсутність спрямованості договору на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.
Шлюбний договір від 21 липня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Кара О.О. та зареєстрований у реєстрі за №4475, укладений проти справжньої волі ОСОБА_1 внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку ОСОБА_2 . Його умови суперечать вимогам законодавства України та моральним засадам суспільства, ставлять ОСОБА_1 у надзвичайно невигідне матеріальне становище, тому наявні всі правові підстави для визнання цього шлюбного договору недійсним.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
15 липня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Євсєєва В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказує на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги. Суд першої інстанції всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Вказує, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2016 року. За час перебування у шлюбі ними спільно придбано житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки «HYUNDAI KONA». Нерухомість та автомобіль оформлені на позивача, однак кредитні зобов`язання забезпечувались договорами поруки, укладеними відповідачкою, що свідчить про спільність рішень і фінансову участь обох сторін.
21 липня 2023 року сторони уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кара О.О., яким визначили, що зазначене майно є особистою приватною власністю відповідачки. Договір також передбачає певні майнові наслідки на випадок розірвання шлюбу. У преамбулі договору сторони підтвердили добровільність, усвідомлення змісту та правових наслідків, а нотаріус перевірив їх особи та дієздатність.
Доводи позивача про укладення договору під психологічним чи фізичним тиском не підтверджені жодними належними доказами. Медичні документи стосуються періоду після укладення договору, тому не можуть свідчити про тиск під час його підписання. Конфлікт між подружжям мав побутовий характер і виник з огляду на аморальну поведінку позивача, що підтверджується матеріалами справи.
Посилання скаржника на порушення частини 5 статті 93 СК України є безпідставними, оскільки шлюбний договір не передбачає передачу права власності, а лише визначає правовий режим майна. Майно, як і раніше, зареєстроване за позивачем, тому твердження про відчуження на користь відповідачки не відповідає дійсності.
Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1546/19.
Зазначає, що за професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції, відповідачкою сплачено 85 000,00 гривень, за правничу допомогу у суді апеляційної інстанції - 20 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні адвокат Сандугей І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Євсєєв В.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара Олександра Олександрівна у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомляла.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Сандугей І.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Євсєєва В.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 07 жовтня 2016 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (том 1 а.с. 13).
11 грудня 2018 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №KID4GB0040300002, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 896 500,00 гривень у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості та сплату страхових платежів, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, у тому числі відсотки за користування кредитом в строки, визначені цим договором у наступному розмірі: 17,9% річних - розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом, що встановлений кредитором з дня підписання договору та діє протягом усього часу кредиту, окрім випадків встановлених цим договором; позичальник зобов`язується повернути кредитору відповідно до умов цього договору кредит не пізніше 11 грудня 2038 року. Кредит надається на придбання об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,015 Га, кадастровий номер 3222482001:01:006:5179 том 1 а.с. 19-22).
11 грудня 2018 року ОСОБА_1 придбано земельну ділянку, кадастровий номер 3222482001:01:006:5179, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, загальною площею 124,8 кв.м, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, що підтверджується даними інформаційної довідки №352531412 від 31 жовтня 2023 року (том 1 а.с. 15-18).
01 листопада 2022 року позивачем придбано транспортний засіб Hyundai Kona, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (том 1 а.с. 30-31).
04 листопада 2022 року між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1587_0104, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно пунктів 2.2.-2.3. договору кредит надається у загальному розмірі 863 760,00 гривень на строк 24 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03 листопада 2024 року. Кредит надається для придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу (том 1 а.с. 32-41).
З даних довідки №1774 від 26 жовтня 2023 року, виданої АТ "Державний ощадний банк України", заборгованість по кредиту станом на 26 жовтня 2023 року становить 480 657,97 гривень. За час користування кредитом ОСОБА_1 сплачено 383 102,03 гривень - кредиту, 37 967,02 гривень - відсотки (том 1 а.с. 43).
З даних консультативного висновку лікаря-психіатра від 26 липня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 встановлено основний діагноз F43.0, супутній діагноз F65.9 (а.с.46).
21 липня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюбний договір, посвідчений ПНКМНО Кара О.О., зареєстрований в реєстрі за № 4475, відповідно до умов якого подружжя визначило такий правовий режим майна в їхньому шлюбі, а саме:
1.1. житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 124,8 кв.м., житловою площею 73 кв.м., та земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,015 га., кадастровий номер 3222482001:01:006:5179, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування ними здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження.
1.2. Транспортний засіб, належний на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 01.11.2022 року ТСЦ 8041, реєстраційний номер НОМЕР_4 , марка HYUNDAI, комерційний опис KONA, ідентифікаційний номер транспортного засобу номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , випуск 2022 року, колір СИНІЙ, тип OS/F5E21/Е11 ІЗ 11, зареєстрований 01.11.2022 року, дата першої реєстрації на території України 01.11.2022 року, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування транспортним засобом здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження.
Пунктом 3 договору визначено, що у випадку розірвання шлюбу, в якому вони перебувають, чоловік зобов`язується платити дружині суму у розмірі 100 000,00 гривень, щомісяця не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця з дня розірвання шлюбу пожиттєво.
Згідно пункту 10 договору зміст статей 215, 236, 319, 355, 362,364 ЦК України та статей 57-74, 92,103 СК України нотаріусом роз`яснено (а.с. 14).
Матеріали справи містять результати огляду лікаря-психіатра від 19 жовтня 2023 року, за результатом огляду, лікарем встановлено діагноз, помірний депресивний розлад із суїцидальною спробою (том 1 а.с. 48).
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол серії ВАВ №933096 від 12 вересня 2023 року про адміністративне правопорушення) та накладено штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень на користь держави (том 1 а.с. 49)
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (частина 2 статті 7 СК України).
Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (частина 1 статті 9 СК України).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Згідно з частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації (частини 1, 4, 5 статті 93 СК України).
Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них (частина 2 статті 97 СК України).
В статті 103 СК України передбачено, що шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.
З огляду на статтю 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин:
- у статті 103 СК України законодавець частково урегулював оспорюваність шлюбного договору. З урахуванням того, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин, то до недійсності шлюбного договору (його частини) підлягають застосуванню норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України;
- для визнання судом оспорюваного шлюбного договору (його частини) недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення шлюбного договору (його частини); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне приватне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного шлюбного договору (чи його частини) недійсним, так і порушення (не визнання або оспорювання) суб`єктивного приватного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного шлюбного договору;
- під змістом шлюбного договору розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Під вимогами, яким не повинен суперечити шлюбний договір (його частина), мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Договір, зокрема, шлюбний договір, є категорією цивільного права, тому відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин застосовуються загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.
Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.
В статті 103 СК України вказується про необхідність застосування норм ЦК України при визнанні шлюбного договору недійсним.
Згідно статті 103 СК України та статті 215 ЦК України підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В частин 4 та 5 статті 93 СК України містяться обмеження щодо змісту шлюбного договору, зокрема, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище; за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Звертаючись до суду, позивач просить визнати недійсним шлюбний договір, вказуючи, що такий ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством і відповідачкою; укладений під фізичним та психологічним тиском; передбачає передачу у власність дружини нерухомого майна.
Категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у частині 4 статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, та ці докази повинні бути оцінені судом відповідно до норм цивільного процесуального права.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-230цс14, Верховного Суду у справі № 201/4255/16-ц, провадження № 61-9533св19.
Обов`язок доведення того, що умови договору створюють саме надзвичайно невигідне матеріальне становище, покладається на позивача.
Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження свого матеріального становища, зокрема на підтвердження неможливості виконання умов шлюбного договору без шкоди для забезпечення власних базових потреб.
За таких обставин твердження про надзвичайно невигідне матеріальне становище не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу висновку про недійсність шлюбного договору з цієї підстави.
Щодо доводів про укладення договору під фізичним та психологічним тиском, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі статтями 203, 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним у разі, якщо волевиявлення особи не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, зокрема внаслідок фізичного або психічного тиску.
При цьому ключовим є встановлення факту такого тиску на момент укладення правочину.
Із матеріалів справи установлено, що шлюбний договір укладено 21 липня 2023 року. Разом з цим звернення позивача за психіатричною допомогою та встановлення відповідних діагнозів, а також притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП мали місце після укладення договору.
Доказів того, що до моменту укладення шлюбного договору щодо позивача систематично вчинялося психологічне чи фізичне насильство, яке б позбавляло його можливості вільно формувати та реалізовувати свою волю, матеріали справи не містять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, тому відхиляються колегією суддів.
Водночас колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині порушення імперативних вимог сімейного законодавства щодо предмета шлюбного договору.
Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.
Частинами 2, 3 та 5 статті 97 СК України встановлено, що сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.
У справі, що переглядається, позивачем оспорюється шлюбний договір, згідно умов якого, сторони домовились:
Пункт 1.1. житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 124,8 кв.м., житловою площею 73 кв.м, та земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,015 га., кадастровий номер 3222482001:01:006:5179, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування ними здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження.
Пункт 1.2. Транспортний засіб, належний на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 01.11.2022 року ТСЦ 8041, реєстраційний номер НОМЕР_4 , марка HYUNDAI, комерційний опис KONA, ідентифікаційний номер транспортного засобу номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , випуск 2022 року, колір СИНІЙ, тип OS/F5E21/Е11 ІЗ 11, зареєстрований 01.11.2022 року, дата першої реєстрації на території України 01.11.2022 року, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування транспортним засобом здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження.
При цьому, шлюбний договір є видом цивільного договору, тому на відносини з приводу його укладення також розповсюджуються положення статті 13 ЦК України щодо добросовісності поведінки учасників відносин, заборони зловживання правом, вимоги дотримання моральних засад суспільства тощо.
Установлено, що за час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222482001:01:006:5179 та транспортний засіб марки HYUNDAI, комерційний опис KONA реєстраційний номер AA7020YA, ідентифікаційний номер транспортного засобу номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 .
З матеріалів справи убачається, що вказане нерухоме та рухоме майно зареєстроване за позивачем.
Апеляційний суд зазначає, що сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.
Про необхідність застосування норм ЦК України при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і у статті 103 СК України.
Виходячи зі змісту статей 9, 103 СК України, статей 203, 215 ЦК України, підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 5 статті 93 СК України за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.
За умовами пунктів 1.1, 1.2 спірного договору передається в особисту приватну власність дружини нерухоме та рухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації, тобто передбачає перехід права власності від одного власника до іншого на нерухоме та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації.
Наведене дає підстави для висновку, що наведені пункти договору суперечать частині 5 статті 93 СК України, що є підставою для визнання пунктів 1.1,1.2 шлюбного договору недійсними з підстав, встановлених частинами першими статей 203, 215 ЦК України.
Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/25760/16.
Доводи відзиву сторони відповідачки про те, що шлюбний договір не передбачає передачу права власності, а лише визначає правовий режим майна з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1546/19, колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній справі установлені обставини, що не є тотожними обставинам у справі, що переглядається апеляційним судом.
Зокрема, у справі №200/1546/19 умовами шлюбного договору встановлено не перехід права власності на нерухоме майно, а поділ майна подружжя у разі розірвання шлюбу.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції ? скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове визнання недійсним шлюбного договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно даних квитанції від 07 грудня 2023 року №2750-3039-5194-2893 убачається, що за подачу позову ОСОБА_1 сплачено 1 073,60 гривень судового збору.
Ураховуючи часткове задоволення позову, а саме визнання недійсним шлюбного договору в частині, апеляційний суд уважає за необхідне стягнути із відповідачки на користь позивача 50% сплаченого судового збору, що становить 536,80 гривень.
Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно даних квитанції №3549-6639-7727-0657 від 27 травня 2025 року убачається, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1 611,00 гривень судового збору.
З урахуванням викладеного із відповідачки на користь позивача слід стягнути 805,50 гривень.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Сандугеєм Ігорем Вікторовичем, задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара Олександра Олександрівна, про визнання недійсним правочину задовольнити частково.

Визнати недійсним Шлюбний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара О.О., зареєстрований в реєстрі №4475 від 21 липня 2023 року, в частині пункту 1 вказаного договору такого змісту: 

" 1. Подружжя визначає такий правовий режим майна в їхньому шлюбі:
1.1. житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 124,8 кв.м., житловою площею 73 кв.м., та земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,015 га., кадастровий номер 3222482001:01:006:5179, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування ними здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження.
1.2. Транспортний засіб, належний на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 01.11.2022 року ТСЦ 8041, реєстраційний номер НОМЕР_4 , марка HYUNDAI, комерційний опис KONA , ідентифікаційний номер транспортного засобу номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , випуск 2022 року, колір СИНІЙ, тип OS/F5E21/Е11 ІЗ 11, зареєстрований 01.11.2022 року, дата першої реєстрації на території України 01.11.2022 року, вважається особистою приватною власністю дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , подальше володіння, розпорядження і користування транспортним засобом здійснюється самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження."

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 536,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 805,50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 січня 2026 року. 

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова