Справа № 308/12958/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Хамник М.М.,
за участі секретаря судового засідання Камілли В.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -
за участі:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
представник органу опіки та піклування - Баняс Д.В.,
особи, відносно якої вирушується спір - ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець Олена Михайлівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовує тим, що шлюбні відносини з відповідачкою не склались, тому з 24.02.2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі 308/14045/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення донька переїхала разом з відповідачкою до ОСОБА_5 , де відповідачка повторно одружилась та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . Позивач з моменту переїзду доньки впродовж п`яти років був позбавлений можливості повноцінно спілкуватись з дитиною, оскільки відповідачка неодноразово відмовляла йому в зустрічах та забороняла підтримувати контакт у добровільному порядку. Оскільки позивач був на захисті нашої держави після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, то взагалі не міг бачитися з дитиною. Однак після отримання поранення та звільнення зі служби позивач вмовив відповідачку та знову почав бачитися з донькою. Дитина неодноразово приїзджала до позивача в Україну на 2-3 місяці в період канікул та висловлювала своє бажання жити з батьком. Також вона завжди наголошувала, що їй комфортніше та безпечніше перебувати поруч з батьком і висловлювала щире бажання залишитися проживати з ним на постійній основі. Між батьком та дитиною сформувався особливий емоційний зв`язок: ОСОБА_8 тягнеться до нього, виявляє любов та довіру, а батько, зі свого боку, відчуває до неї глибоку прихильність та батьківську любов.
Ухвалою суду від 17.09.2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
23.10.2025 року до суду надійшло клопотання від органу опіки та піклування про долучення висновку органу опіки та піклування до матеріалів справи разом з вказаним висновком.
Ухвалою суду від 07.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
У судове засідання відповідач ОСОБА_9 не з`явилась. Повідомлялась судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Німець О.М. позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов з підстав викладених у ньому.
Представник третьої особи просила задоволити позовні вимоги позивача, посилаючись на те, що останнім створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Між батьком та дитиною існує міцний емоційний зв`язок. У родині позивача панує любляча та доброзичлива атмосфера. З дружиною позивача у дитини також хороші взаємовідносини. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.08.2011 по 24.02.2015. 
У шлюбі у подружжя народилась дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Ужгородським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління міністерства юстиції у Закарпатській області від 25.01.2019 року. Після розірвання шлюбу дитина виїхала разом з матір`ю до ОСОБА_5 . 
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
При цьому згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).
Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.
Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.
Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач зазначав, що дитина неодноразово висловлювала бажання жити з батьком, завжди наголошує на тому, що поруч з батьком їй комфортніше та безпечніше, хоче проживати з ним на постійній основі. Між батьком та дитиною сформувався особливий емоційний зв`язок: ОСОБА_8 тягнеться до нього, виявляє любов і довіру, а батько, зі свого боку, відчуває до неї глибоку прихильність та батьківську любов. Крім того, ОСОБА_8 є громадянкою України, відчуває себе українкою, та яро засуджує дії Білорусії сприяння рф у війні проти України. З цих мотивів не бажає ні одного дня знаходитися на території Республіки Білорусь. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією врахувати думку їхньої доньки та визначити місце проживання разом з ним, проте успіху у вирішенні даного питання досягнуто не було. Позивач заявляє, що саме з мотивів любові до своєї дитини та в її інтересах, правильним та доцільним буде прийняти рішення про визначення місця проживання дитини разом з батьком.
16.09.2025 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради затверджено Висновок про доцільність визначення місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
Своє рішення орган опіки та піклування мотивував тим, що згідно з актом обстеження умов проживання від 09.09.2025 року за адресою місця проживання позивачем створено всі належні умови для комфортного проживання сім`ї. Згідно з актом батьківський потенціал ОСОБА_1 оцінено як належний. Окрім цього, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ужгородської міської ради, яке відбулось 04.09.2025 року, малолітня ОСОБА_4 особисто повідомила членам комісії про своє свідоме бажання проживати разом із батьком, пояснивши, що відчуває з ним більший емоційний комфорт, підтримку та безпеку. Наведене підтвердила ОСОБА_8 і в судовому засіданні, наголосивши, що це її рішення залишитись проживати з батьком в Україні, саме тому вона вирішила після канікул не повертатися до матері в Білорусію. 
У судовому засіданні також досліджено документи, які характеризують позивача та підтверджують створення ним належних матеріальних умови для забезпечення проживання доньки. З вказаних документів встановлено, що позивач є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою Президента України "За участь в антитерорестичній операції", має другу групу івалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини; позитивно характеризується за місцем роботи. Одружений, виховує двох доньок. Отримує належний дохід, забезпечений житлом. 
Отже, аналізуючи докази, зібрані у справі, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самих дітей, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, що буде повністю відповідати інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Керуючись ст.ст.12,13, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст.161 СК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане повторно Ужгородським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління міністерства юстиції у Закарпатській області від 25.01.2019 року, актовий запис №497), разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради: ЄДРПОУ 42858487, 88000, Закарпатська обл., пл.Поштова, буд.3.

Повний текст рішення суду складено 20.01.2026 року.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області       М.М. Хамник