ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 731/619/24
Головуючий у першій інстанції – Савенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/107/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту (суддя Савенко А.І.), ухвалене у с-щі Варва, 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування - АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491010898, за умовами якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 28 829,46 грн зі сплатою процентів у розмірі 39,90 % річних строком на 36 місяців - до 11 вересня 2022 року. Кредитні кошти перераховано на картковий рахунок відповідачки. 17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого банк відступив товариству право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором № 491010898, укладеним із ОСОБА_1 .. В подальшому, 18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, за умовами якого ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників, зокрема й за договором № 491010898. Також, 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, у тому числі за договором № 491010898, укладеним із ОСОБА_1 .. Відповідачка належним чином умови кредитного договору від 10 вересня 2019 року № 491010898 не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 57 631,67 грн (тіло кредиту - 27 381,89 грн; проценти, нараховані станом на дату відступлення права вимоги, - 28 249,78 грн; пеня – 2000 грн), яку позивач просив стягнути з відповідачки.
Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту задоволено: стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 491010898 від 10 вересня 2019 року, яка утворилась станом на 10 вересня 2024 року у сумі 57 631,67 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 491010898 від 10 вересня 2019 року, за якою відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 28 829,46 грн, однак належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту, процентів та інших платежів передбачених умовами договору не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальній сумі 57 631,67 грн. Право вимоги за цим договором позивач набув на підставі договорів факторингу № 2 від 17 травня 2021 року та № 18-05/21 від 18 травня 2021 року, а також договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року. Доводи про сплив позовної давності та про погашення боргу в більшому розмірі суд відхилив з огляду на відсутність належних доказів, а також оскільки зазначені строки були подовжені на період дії карантинних обмежень пов`язаних з запобіганням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та у зв`язку з введенням на території України військового стану.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. За позиціює відповідачки суд неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки випискам з її рахунку, відповідно до яких, вбачається часткове погашення заборгованості у період з 10.09.2019 по 17.05.2021 на загальну суму 25 578,80 грн (у тому числі 21 020,22 грн - тіло кредиту та 4 558,58 грн - проценти). Також особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив її заяву про застосування строків позовної давності. За умовами договору, яким передбачено виконання зобов`язання частинами (щомісячними платежами), перебіг позовної давності має обчислюватися окремо щодо кожного простроченого платежу, а не з дати остаточного строку повернення кредиту (11 вересня 2022 року). Крім того, на її думку, продовження строків позовної давності у зв`язку із запровадженням карантину не може поширюватися на період до 12.03.2020, у зв`язку з чим вимоги за платежами, строк виконання яких настав до 10.03.2020 (на суму 6 926,55 грн), заявлені з пропуском позовної давності. Крім того, скаржниця заперечує проти стягнення процентів нарахованих поза межами строку кредитування, вважаючи заявлений до стягнення розмір процентів у зв`язку з цим завищеним на 7 208,24 грн. ОСОБА_1 заперечує розмір суми визначений судом до стягнення на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи її завищеною та такою що не відповідає критерію розумності. Погоджується з тим, що сума витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, повинна становити 3000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, зазначаючи, що особа яка подала апеляційну скаргу, не надала належних і допустимих доказів на спростування висновків суду та не провела власного розрахунку заборгованості. Позивач вказує, що проценти нараховані у межах погодженого сторонами 36-місячного строку кредитування та за умовами договору, а пеня у сумі 2 000 грн - за прострочення платежів у період до запровадження карантину. Посилання відповідачки на погашення 25 578,80 грн позивач спростовує тим, що за банківськими виписками її фактичні платежі становлять 6 190,30 грн, тоді як інші суми є перерахуваннями, здійсненими фактором ТОВ «Фінансова Компанія «ФЛЕКСІС» на користь первісного кредитора за договором факторингу. Доводи про пропуск позовної давності позивач вважає необґрунтованими, посилаючись на продовження строків на час карантину та воєнного стану, у зв`язку з чим строк звернення до суду не пропущено. Витрати на професійну правничу допомогу, на думку позивача, підтверджені належними доказами, а підстави для їх зменшення відсутні через недоведеність їх не співмірності.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
По справі встановлено, що 10 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування – АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491010898, за умовами якої кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 28 829,46 грн зі сплатою процентів у розмірі 39,90 % річних строком на 36 місяців - до 11 вересня 2022 року. Відповідно до додатка № 1 до зазначеної угоди та Паспорта споживчого кредиту, що містяться в матеріалах справи, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом визначена у сумі 49 871 грн, реальна річна процентна ставка - 48,02 %, пеня умовами договору не передбачена, а штрафні санкції встановлені у розмірі 100 грн за прострочення платежу від 1 до 4 днів та 300 грн - за прострочення платежу 5 днів і більше (а.с. 6-8)
Факт виконання кредитодавцем свого обов`язку в частині надання відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 28 829,46 грн підтверджується меморіальним ордером № 560734 від 11 вересня 2019 року та випискою за її особовими рахунками за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року (а.с. 8 зв. - 16).
Згідно з розрахунком, виконаним первісним кредитором - АТ «СЕНС БАНК», непогашена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 491010898 станом на 17 травня 2021 року (за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року) становила 43 234,13 грн, з яких: 27 381,89 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 852,24 грн - заборгованість за процентами, 2 000 грн - заборгованість зі штрафних санкцій (а.с. 16 зв.).
17 травня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредиторові право грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно з платіжним дорученням № 253 від 17 травня 2021 року ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» здійснило оплату ціни прав вимоги за вказаним договором у сумі 16 500 000 грн (а.с. 20-22).
У витязі додатку 1-1 до договору факторингу № 2 від 17 травня 2021 року зазначено боржника ОСОБА_1 під порядковим № 2391 та кредитний договір № 491010898 від 10 вересня 2019 року із загальною сумою заборгованості 43 234,13 грн, у т.ч. тіло кредиту - 27 381,89 грн; проценти - 13 852,24 грн; заборгованість зі штрафних санкцій - 2 000 грн (а.с. 23-25).
18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 18-05/21, за умовами якого ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за кредитними договорами. Оплату ціни прав вимоги за вказаним договором у сумі 16 600 000 грн підтверджують платіжні доручення № 260530015 від 16 червня 2021 року, № 260990544, № 260990545, № 260990546, № 260990552 від 17 червня 2021 року (а.с. 26-30).
У витязі додатку 1-1 до договору факторингу № 18-05/21 від 18 травня 2021 року зазначено боржника ОСОБА_1 під порядковим № 2391 та кредитний договір № 491010898 від 10 вересня 2019 року із загальною сумою заборгованості 43 234,13 грн, у тому числі: тіло кредиту - 27 381,89 грн; проценти - 13 852,24 грн; заборгованість зі штрафних санкцій - 2 000 грн (а.с. 30 зв. - 32). 
Згідно з розрахунком заборгованості, виконаним ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», за кредитним договором № 491010898 станом на 10 вересня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 становила 57 631,67 грн, з яких: 27 381,89 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 13 852,24 грн - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року; 14 397,54 грн - заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 18 травня 2021 року по 10 вересня 2022 року; 2 000 грн - заборгованість зі штрафних санкцій (а.с. 18)
10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 10-01/23, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги за кредитними договорами. Оплату ціни прав вимоги за вказаним договором у сумі 16 600 000 грн підтверджують платіжні доручення № 260530015 від 16 червня 2021 року, № 260990544, № 260990545, № 260990546, № 260990552 від 17 червня 2021 року. Оплату ціни прав вимоги за вказаним договором у сумі 5 312 491,59 грн підтверджує акт зарахування зустрічних однорідних вимоги від 28 лютого 2023 року (а.с. 34-37).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №10-01/23 від 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступив ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги заборгованостей, зокрема, до боржника ОСОБА_1 (під порядковим 17332) за кредитним договором №491010898 від 10 вересня 2019 року на загальну суму 57 631,67 грн, у т.ч. тіло кредиту - 27 381,89 грн; проценти - 28 249,78 грн; заборгованість зі штрафних санкцій – 2000 грн (38-40).
Згідно з розрахунком заборгованості, виконаним ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», за кредитним договором № 491010898 станом на 10 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становила 57 631,67 грн, тобто у тому ж розмірі, що й станом на 10 вересня 2022 року (а.с. 19).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договорів факторингу (відступлення права вимоги), такі правочини у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою виникнення та існування цивільних прав і обов`язків сторін.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору не повернула, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі.
Доводи апеляційної скарги про часткове погашення заборгованості у період з 10.09.2019 по 17.05.2021 на загальну суму 25 578,80 грн не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.
Із виписок за рахунком відповідачки вбачається здійснення нею окремих платежів, зокрема на погашення тіла кредиту: 30.01.2020 у сумі 423,57 грн та 03.02.2020 у сумі 1 085 грн (разом 1 447,57 грн), що узгоджується з визначеним у розрахунку залишком заборгованості за основною сумою кредиту 27 381,89 грн. 
Також з виписки вбачається сплата процентів у такі дати та суми: 19.12.2019 - 985 грн, 28.12.2019 - 1 685 грн, 30.01.2020 - 1 077,28 грн (апелянтка зазначає 977,28 грн), 13.03.2020 - 911,30 грн. 
Разом з тим платіж від 17.05.2021 у сумі 16 976,35 грн не є виконанням зобов`язання відповідачкою, оскільки, відповідно до призначення платежу його здійснено фактором ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» на користь первісного кредитора згідно договору факторингу № 2 від 17 травня 2021 року. 
Посилання відповідачки на нібито подвійну сплату окремих сум (28.12.2019 - 1 685 грн та 13.03.2020 - 911,30 грн) колегія суддів відхиляє, оскільки з виписок вбачається одноразовість відповідних платежів, а їх «повторне» відображення зумовлене технічним відображенням руху коштів (зарахування/відображення операції) у виписці.
Відповідачка не надала власного альтернативного розрахунку заборгованості з деталізацією кожного платежу (дата, сума, призначення) та не довела обставин, на які посилається як на підставу своїх заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). За таких обставин твердження ОСОБА_1 про сплату 25 578,80 грн, у тому числі 21 020,22 грн - тіло кредиту та 4 558,58 грн – проценти, є необґрунтованими.
Також колегія суддів відхиляє доводи особи яка подала апеляційну скаргу про нарахування процентів поза межами строку кредитування. 
Як установлено судом, проценти у складі заборгованості 28 249,78 грн нараховані у межах погодженого сторонами 36-місячного строку користування кредитом: первісним кредитором – за період з 10.09.2019 по 17.05.2021 та наступним кредитором – за період з 18.05.2021 по 10.09.2022. При цьому розрахунок заборгованості станом на 10.09.2024 підтверджує, що її розмір залишився незмінним порівняно зі станом на 10.09.2022, тобто після завершення строку кредитування нарахування додаткових процентів не здійснювалося.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності за заявою відповідачки. 
Так, позов подано у вересні 2024 року у спорі, що виник з кредитного договору № 491010898 від 10 вересня 2019 року. На час дії карантину з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року строки позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, продовжувалися на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а у період дії воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року, перебіг позовної давності зупиняється на строк його дії (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції, чинній на момент звернення з позовом). 
При вирішенні питання про можливість застосування строків позовної давності, судом першої інстанції враховано також, що відповідно до умов кредитного договору виконання зобов`язань повинно відбуватись шляхом щомісячних платежів.
Отже, доводи відповідачки про пропуск строків позовної давності не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для відмови в позові з цих мотивів.
Посилання в апеляційній скарзі на не співмірність визначеної до стягнення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не доведення їх належними доказами, спростовані матеріалами справи.
Суд, застосувавши статтю 137 ЦПК України та критерії реальності, необхідності й розумності витрат, уже зменшив заявлений розмір таких витрат з 16 000 грн до 8 000 грн з огляду на невелику ціну позову та нескладність спору. Апелянтка не навела належних доводів і доказів неспівмірності витрат у визначеному судом розмірі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025року року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий: Судді: