ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/148/25 пров. № А/857/23270/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (головуюча суддя: Подлісна І.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 09.01.2025 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якому просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 № 191950026740 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу записи про трудову діяльність, яка міститься у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з метою призначення пенсії за віком, досягнувши віку 65 років, у відповідності до норм ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 20.08.2024 звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 11 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача та додані до неї документи (військовий квиток, трудову книжку, паспорт громадянина України, РНОКПП) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийняте рішення від 27.08.2024 № 19195002674 про відмову у призначенні їй пенсії за віком.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позовну заяву задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, які полягають у неврахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно записів про трудову діяльність, які містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , а саме:
- з 15.06.1976 по 16.06.1976 у Тернопільській державній сільськогосподарській станції;
- з 15.03.1978 по 09.11.1978 у Гусятинському райоб`єднанні «Сільгосптехніка»;
- з 06.01.1981 по 06.06.1981 у Хоростківському комбінаті хлібопродуктів;
- з 08.06.1981 по 25.10.1985 у Тернопільській державній сільськогосподарській дослідній станції;
- з 25.11.1985 по 31.05.1986 у Пересувній механізованій колоні - 327;
- з 01.04.1986 по 29.11.1986 у Гусятинській міжгосподарській пересувній механізованій колоні № 5;
- з 01.12.1986 по 16.01.1988 у Колгоспі «Дружба»;
- з 22.02.1988 по 05.05.1989 у Тернопільському ЖЕО (ЖЕУ -1).
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що страховий стаж роботи позивача становить 02 роки 00 місяців 08 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки де на титульній сторінці внесено запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » (рос.) не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », оскільки не зазначена повна інформація документу (дата видачі та ким виданий документ). Стаж згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, не взято до уваги, оскільки зазначено прізвище « ОСОБА_3 », що не відповідає даним паспорта « ОСОБА_3 », необхідно ввести коригуючі зміни в індивідуальні відомості про застраховану особу. Отже, управлінням правомірно прийнято рішення від 27.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою призначення пенсії за віком, досягнувши віку 65 років, у відповідності до норм ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 20.08.2024 звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 11 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача та додані до неї документи (військовий квиток, трудову книжку, паспорт громадянина України, РНОКПП) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийняте рішення від 27.08.2024 № 19195002674 про відмову у призначенні йому пенсії за віком.
Відмова мотивована відсутністю у ОСОБА_1 страхового стажу, підтвердженого у встановленому законодавством порядку. До страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем зараховано 2 роки 8 днів військової служби з 13.11.1978 по 20.11.1980. Водночас, як зазначено в оскаржуваному рішенні, до загального страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно трудової книжки, де на титульній сторінці внесено запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » (рос.) не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », оскільки не зазначена повна інформація документу (дата видачі та ким виданий документ). Стаж згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, не взято до уваги, оскільки зазначено прізвище « ОСОБА_3 », що не відповідає даним паспорта « ОСОБА_3 », необхідно внести коригуючі зміни в індивідуальні відомості про застраховану особу.
Не погодившись із протиправними діями Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування до загального стажу періодів його роботи згідно із трудової книжки НОМЕР_3 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи повністю позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Таким чином, оскільки інші підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком в оскаржуваному рішенні відповідача відсутні, до страхового стажу зарахуванню підлягають періоди трудової діяльності позивача, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_3 . Її приналежність позивачу не викликає жодного сумнівів. Оформлення запису про зміну прізвища дає можливість достовірно встановити прізвище власника та правові підстави запису про зміну прізвища особи. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія по віку.
Статтею 26 Закону 1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:
з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року — не менше 26 років.
У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року страхового стажу передбаченого частиною першою цієї статті, право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
- з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.
У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року страхового стажу передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право па призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страховою стажу:
- з 1 січня 2024року по 31 грудня 2024 року — від 15 до 21 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до загального трудового стажу особи, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Спірне рішення від 27.08.2024 обґрунтоване тим, що за наявними документами до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи, де на титульній сторінці внесено запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » (рос.) не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », оскільки не зазначена повна інформація документу (дата видачі та ким виданий документ).
За змістом пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, уточнюючі довідки подаються виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів. В той же час, підставою для неврахування стажу стали саме неточності у зміні прізвища трудової книжки позивача. При цьому будь-яких зауважень з боку відповідача щодо записів, зроблених в трудовій книжці немає.
Порядок ведення трудових книжок станом на дату видачі трудової книжки врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.1993 за № 110.
Згідно п. 2.13 Інструкції № 58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Як вбачається з титульного аркуша трудової книжки НОМЕР_3 позивача міститься запис прізвища російською мовою « ОСОБА_3 » закреслений однією рискою та записано нове «Кошевой». Внутрішній бік обкладинки трудової книжки містить посилання: «Прізвище змінено на « ОСОБА_3 » згідно з паспортом НОМЕР_4 , завірене підписом та печаткою Комунального підприємства «Житлово експлуатаційна контора № 1». Запис про нове прізвище позивача « ОСОБА_3 » збігається із його прізвищем у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 04.11.1997, серія та номер якого зазначений на обкладинці трудової книжки.
Вищевказаною трудовою книжкою підтверджуються періоди роботи позивача:
- з 15.06.1976 по 16.06.1976 у Тернопільській державній сільськогосподарській станції;
- з 15.03.1978 по 09.11.1978 у Гусятинському райоб`єднанні «Сільгосптехніка»;
- з 06.01.1981 по 06.06.1981 у Хоростківському комбінаті хлобопродуктів;
- з 08.06.1981 по 25.10.1985 у Тернопільській державній сільськогосподарській дослідній станції;
- з 25.11.1985 по 31.05.1986 у Пересувній механізованій колоні - 327;
- з 01.04.1986 по 29.11.1986 у Гусятинській міжгосподарській пересувній механізованій колоні № 5;
- з 01.12.1986 по 16.01.1988 у Колгоспі «Дружба»;
- з 22.02.1988 по 05.05.1989 у Тернопільському ЖЕО (ЖЕУ -1).
За змістом п. 1.1 та 2.2-2.4 розділів 1 та 2 вказаної Інструкції ведення трудової книжки, внесення до неї записів покладено на роботодавця, як і виконання змін записів про прізвище працівника відповідно до п. 2.13.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім того, у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Відтак період роботи позивача зазначені у трудовій книжці підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Враховуючи викладене, оскільки інші підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком в оскаржуваному рішенні відповідача відсутні, до страхового стажу зарахуванню підлягають періоди трудової діяльності позивача, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_3 . Її приналежність позивачу не викликає жодного сумнівів. Оформлення запису про зміну прізвища дає можливість достовірно встановити прізвище власника та правові підстави запису про зміну прізвища особи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є непропорційною заявленій легітимній меті, а тому її не можна вважати такою, що прийнята обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі № 500/148/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська