П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26060/25	

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,
повний текст судового рішення
складено 15.10.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, якому просила суд :
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вих. № 2100-0311-8/28120 від 17.07.2025 року про відмову у призначені одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, його дружині ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити одноразову допомогу на сім`ю у разі смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, його дружині ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», врахувавши правові висновки суду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 14.07.2025 вона звернулась із заявою про призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що знаходиться у м. Олександрія. За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 17.07.2025 було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, яка виплачується у разі смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї. На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, виходячи з наданих документів, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 станом на день його смерті різна, у зв`язку з чим за результатами розгляду заяви відмовлено у призначені одноразової допомоги, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". З даним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 не згодна, вважає, його протиправним, необґрунтованим, безпідставним, та таким, що ґрунтується на помилковому розумінні діючого законодавства і істотно порушує її законні інтереси та права на отримання належних сум одноразової допомоги передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач надала необхідний документ на підтвердження свого фактичного місця проживання разом з чоловіком на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 - довідку вих. № 664/06-37/25 від 11.07.2025 року, видану ЦНАП Новорайської селищної ради Бериславського району Херсонської області. Отже враховуючи вищевикладене, позивач має право на призначення та виплату відповідно до пункту 1 частин 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразової допомоги, у разі смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що 14.07.2025 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону № 1105 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Відділом призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву Позивача про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання трудових обов`язків у період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДОДОЛА 2021», відповідно до Закону № 1105. За результатами розгляду зазначеної заяви Головним Управлінням 17.07.2025 було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону № 1105. Нормами Закону № 1105 не визначено коло осіб, що належать до членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України. Слід зазначити, що частинами 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Тобто, обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного побуту (наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин). Слід зауважити, що сімейний кодекс не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає критерії за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Документом, що підтверджує факт спільного проживання членів сім`ї, є документ про реєстрацію місця проживання (разом з потерпілим на час його смерті за однією адресою), виданий згідно із вимогами Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Відповідно до наданого позивачем Витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації (проживання) від 28.05.2025, адреса реєстрації місця проживання позивача: АДРЕСА_2 . Проте, відповідно до інформації, зазначеній в акті спеціального розслідування групового нещасного випадку від 30.05.2025 та у довідці центру надання адміністративних послуг Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25.06.2025 № 643/06-37/25, зареєстроване місце проживання (перебування) потерпілого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання трудових обов`язків у період роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДОДОЛА 2021»: АДРЕСА_1 . Крім того, на момент смерті ОСОБА_2 за вищевказаною адресою ніхто не зареєстрований. Таким чином, виходячи з наданих документів, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 - різна, чим не підтверджено факт спільного проживання членів сім`ї разом з потерпілим на час його смерті за однією адресою. Враховуючи вищезазначене, Головним Управлінням 17.07.2025 було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону № 1105 у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, яка виплачується у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї, оскільки відсутня реєстрація місця проживання за однією адресою, яка підтверджує факт спільного проживання разом однією сім`єю.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, викладене у листі № 2100-0311-8/28120 від 17.07.2025 року, про відмову у призначені одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, його дружині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити одноразову допомогу на сім`ю у разі смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, його дружині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», врахувавши правові висновки суду. Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 14.07.2025 року звернулась із заявою про призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що знаходиться у м. Олександрія.
Дана заява була зареєстрована 14.07.2025, що підтверджується розпискою-повідомленням, копія якої додається. При зверненні позивач надала документи що посвідчують особу (паспорт громадянина України),акт Н-1 (акт розслідування нещасного випадку), довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, письмову заяву, заяву встановленого зразку, свідоцтво про смерть, свідоцтво про шлюб, довідку вих. № 664/06-37/25 від 11.07.2025 року, що видана ЦНАП Новорайської селищної ради Бериславського району Херсонської області.
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
За результатами розгляду зазначеної заяви Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 17.07.2025 було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, яка виплачується у разі смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї.
Згідно даного рішення вих. № 2100-0311-8/28120 від 17.07.2025 року відмова у призначені виплати обґрунтована наступним.
Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України № 1105 від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачується одноразова допомога у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Нормами Закону № 1105 не визначено коло осіб, що належать до членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейний кодекс не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає критерії за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Документом, що підтверджує факт спільного проживання членів сім`ї, є документ про реєстрацію місця проживання (разом з потерпілим на час його смерті за однією адресою), виданий згідно із вимогами Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування місця проживання в Україні».
Відповідно до наданого витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації (проживання) від 28.05.2025 року, адреса реєстрації місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації, зазначеній в акті спеціального розслідування групового нещасного випадку 30.05.2025 та у Довідці центру надання адміністративних послуг Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25.06.2025 № 643/06-37/25, зареєстроване місце проживання потерпілого ОСОБА_2 АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент смерті ніхто не зареєстрований.
Тому, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, виходячи з наданих документів, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 станом на день його смерті різна, у зв`язку з чим за результатами розгляду заяви відмовлено у призначені одноразової допомоги, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Не погодившись із даним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 , зважаючи на його протиправність, необґрунтованість, безпідставні та таким, що істотно порушує її законні інтереси та права на отримання належних сум одноразової допомоги передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», звернулася до суду із даним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV).
Приписами частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Статтею 37 Закону № 1105-ХІV передбачено, що для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Порядок розгляду справи про страхові виплати визначено статтею 38 Закону № 1105-XIV, згідно з якою, територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Пунктом 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (чинного та в редакції, чинні на момент подання заяви) передбачено, зокрема, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).
Таким чином, пенсійний орган, який наділений відповідними повноваженнями згідно з пунктом 8 частини першої статті 7 Закону № 1105-XIV, Порядком № 11, чітко визначив механізм призначення, перерахування та проведення страхових виплат, визначивши, що реєстрація місця проживання за однією адресою потерпілого, його дружини є обов`язковою умовою для отримання такого виду страхової виплати як одноразова допомога на сім`ю потерпілого у разі його смерті від нещасного випадку на виробництві. Водночас для отримання одноразової допомоги або щомісячних страхових виплат індивідуально кожним членом сім`ї та/або особами, які мають право на відповідні виплати, достатньо підтвердити наявність родинних зв`язків з померлим потерпілим.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника.
Рішенням, викладеним у листі № 2100-0311-8/28120 від 17.07.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовив у призначенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю документів про спільне проживання її з загиблим.
Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, врегульовані Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV).
Положеннями статті 3 Закону № 1382-IV також встановлено, зокрема, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Згідно з частиною десятою статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Конституційний Суд України в рішенні від 20.12.2019 № 12-р/2019, на підставі системного аналізу положень Закону №1382-IV, який за його преамбулою відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, дійшов висновку, що Закон № 1382-IV не передбачає можливості обмеження права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання людини залежно від реєстрації її місця проживання або постійного проживання у певному населеному пункті.
Порядок реєстрації місця проживання визначаються положеннями Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-IX.
Відповідно до статті 3 цього Закону реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.
У постанові від 22.04.2024 по справі №420/17371/22 Верховний Суд зазначив, що положеннями Порядку №11 для отримання одноразової допомоги на сім`ю в разі смерті потерпілого встановлено обов`язкову вимогу щодо наявності однакового зареєстрованого місця проживання родини (дружини, дітей). При цьому ані Законом № 1105-XIV, ані Порядком № 11 поняття родини/сім`ї не визначається.
Частиною першою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.
З огляду на вищезазначене, враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення ЦК України та Закону № 1382-IV передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, в контексті правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів наголосила, що зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.
Тому, встановлена Порядком №11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. При цьому колегія суддів зауважила, що Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.
Згідно з вимогами частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також встановлену під час розгляду цієї справи невідповідність положень пункту 5.1. Розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, під час вирішення спору у цій справі правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.
Крім того, слід врахувати, що статтею 39 Закону №1105-XIV визначені підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг. Зокрема, уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Таким чином, враховуючи, що підставою для відмови у призначенні одноразової допомоги на сім`ю слугувала відсутністю документів, підтверджуючих спільне проживання, зокрема, різне місце реєстрації позивачки та її чоловіка, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, викладене у листі № 2100-0311-8/28120 від 17.07.2025 року  підлягає скасуванню, оскільки Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому також відсутня така вимога.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко