П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7824/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
11 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 SOO "AUTOMAN TRANS" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.03.2025 №133963 на суму 34000 грн. на підставі абз. 6 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанову винесено протиправно відносно підприємства SOO "AUTOMАN TRANS", яке не має нічого спільного ні з вказаним у постанові вантажним перевезенням, ні з будь-яким вантажним перевезенням, яке здійснювалося на автомобілі Volkswagen LT46 д.н. НОМЕР_1 ; підприємство не є ні власником цього транспортного засобу, ні користувачем по договору оренди чи по будь-якому іншому праві користування. Водій ОСОБА_3 ніколи не перебував і не перебуває у трудових чи будь-яких інших договірних відносинах із підприємством SOO "AUTOMAN TRANS". Вказаний водій офіційно працевлаштований у ФОП ОСОБА_2 , таким чином, будь-які дії цього водія не можуть породжувати для SOO "AUTOMAN TRANS" обов`язків або відповідальності за здійснене перевезення. Відтак, усі обов`язки та відповідальність за перевезення вантажу несе ОСОБА_2 , як перевізник, а власник причепа SOO "AUTOMAN TRANS" не має статусу перевізника у цій ситуації.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.03.2025 №133963 на суму 34000 грн. на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Стягнуто на користь SOO "AUTOMAN TRANS" судові витрати (судовий збір) в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13.03.2025 о 10 год. 20 хв. посадовими особами Укртрансбезпеки в рамках проведення рейдової перевірки на автодорозі Хмельницька обл., М-30 321 км, проведена перевірка транспортного засобу марки VOLKSWAGEN/NIEWIADOW, номерний знак НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , що (зі слів водія) використовував у своїй діяльності SPOLKA Z OGRANICZONA ODROWEDZIALNOSCIA "AUTOMAN TRANS", що зареєстрований в Республіці Польща, яким виконувалось перевезення вантажу.
Під час перевірки виявлено порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: зі слів водія він здійснював вантажні міжнародні перевезення Україна-Польща. Під час перевірки виявлено, що у водія відсутні документи на вантаж який знаходився на вантажному відділі авто, про що складено Акт №111226 від 13.03.2025.
За результатом розгляду вказаного акту прийнята Постанова №133963 від 13.03.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000,00 грн..
Вважаючи спірну постановою безпідставною, необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням норм діючого законодавства України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що SOO "AUTOMAN TRANS" не є автомобільним перевізником у вказаному в постанові перевезені і відповідно не може бути суб`єктом відповідальності.
Зазначене виключає в цих правовідносинах статус позивача, як автомобільного перевізника.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення є неправомірним та таким, що ухвалене із неповним дослідженням обставин справи, а саме неврахуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, що у свою чергу є грубим порушенням основоположних принципів адміністративного судочинства.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), надавши оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі — Закон № 2344-III).
Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедура проведення рейдових перевірок визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі — Порядок № 1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Процедура проведення рейдових перевірок визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі — Порядок № 1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
За змістом пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на маршруті руху щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність документів, на підставі яких здійснюються перевезення, додержання вимог статті 53 Закону № 2344-III, а також інших нормативних вимог у сфері автомобільних перевезень. 
Пунктом 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою складається відповідний акт.
За змістом статті 53 Закону № 2344-III організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України. При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати, зокрема, документи на вантаж.
Статтею 34 Закону № 2344-III встановлено обов`язок автомобільного перевізника виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення пасажирів і вантажів. 
Абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-III передбачено застосування адміністративно-господарського штрафу за виконання міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону.
Отже, відповідальність за вказаною нормою може бути застосована виключно до автомобільного перевізника.
За змістом статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на комерційній основі або за власний кошт.
Частиною першою статті 33 цього Закону визначено, що автомобільним перевізником, який здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, що надає послугу перевезення вантажу транспортним засобом, який використовується на законних підставах.
Таким чином, необхідною умовою застосування адміністративно-господарської санкції, передбаченої статтею 60 Закону № 2344-III, є встановлення факту, що саме особа, притягнута до відповідальності, є автомобільним перевізником у відповідних правовідносинах та безпосередньо здійснювала перевезення. 
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, під час рейдової перевірки було зафіксовано відсутність у водія документів на вантаж. 
Разом із тим, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу винесено щодо SOO «AUTOMAN TRANS». 
Досліджуючи належність позивача до суб`єктів відповідальності, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що: автомобіль Volkswagen LT46 належить на праві власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ; водій ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 ; причіп Niewiadow належить SOO «AUTOMAN TRANS»; доказів того, що саме позивач організовував перевезення або надавав послуги перевезення вантажу, матеріали справи не містять.
Сам по собі факт належності позивачу причепа не свідчить про здійснення ним діяльності автомобільного перевізника та не є достатнім для покладення на нього відповідальності за відсутність документів на вантаж під час перевезення. 
Матеріали справи також не містять доказів перебування водія у трудових або цивільно-правових відносинах із позивачем чи укладення позивачем договору перевезення.
Відповідачем не доведено, що саме SOO «AUTOMAN TRANS» здійснювало перевезення вантажу, отримувало оплату за перевезення або іншим чином виступало автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.
Отже, контролюючим органом не встановлено належного суб`єкта відповідальності, що виключає можливість застосування до позивача адміністративно-господарської санкції.
Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що при встановленні автомобільного перевізника контролюючий орган зобов`язаний з`ясувати фактичного суб`єкта перевезення на підставі документів, які містять достовірну інформацію про перевізника.
У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується саме до автомобільного перевізника, а не до власника чи користувача транспортного засобу, якщо не доведено його участі у здійсненні перевезення.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21.
Отже, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є автомобільним перевізником та не бере участі у правовідносинах щодо перевезення, у межах яких проводилась перевірка.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак притягнення його до відповідальності за абзацом шостим частини першої статті 60 цього Закону є протиправним. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.