КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
29 січня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3215/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі представника позивача (за первісним позовом) - адвоката Гришиної Т. А.,
представника відповідача (за первісним позовом) - адвоката Брожко Н. І.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Гришиної Тетяни Анатоліївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Ільєвої Т. Г.
від 22 вересня 2025 року
у цивільній справі № 757/41853/20-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» 
про визнання запатентованого промислового зразку таким, що не відповідає патентоспроможності, визнання порушеними прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, заборону використовувати в будь-який спосіб позначення, схожі із знаком для товарів і послуг, зобов`язання усунути з товару, упаковки (супровідних документів до товару) позначення схоже до знаку для товарів і послуг, про вилучення з цивільного обороту 
та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» 
про визнання недійсним свідоцтва України на знак товарів та послуг та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання запатентованого промислового зразку таким, що не відповідає патентоспроможності, визнання порушеними прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, заборону використовувати в будь-який спосіб позначення, схожі із знаком для товарів і послуг, зобов`язання усунути з товару, упаковки (супровідних документів до товару) позначення схоже до знаку для товарів і послуг, про вилучення з цивільного обороту - залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі адвокат Гришина Т. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апелянт, звертає увагу на відсутність фактичних та правових підстав для застосування наслідків, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України. Зазначає, що висновки суду про повторну неявку позивача в судові засідання є помилковими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки судом було створено штучні перешкоди для участі представника у розгляді справи. Зокрема, представник апелянта акцентує на тому, що 16.06.2025 нею було подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка відображалась у системі «Електронний суд» як «приєднана до справи», проте суд, в порушення вимог статті 212 ЦПК України, не розглянув вказану заяву та не постановив відповідної ухвали, чим позбавив сторону права на участь у процесі. Апелянт стверджує, що в день засідання 16.06.2025 представник авторизувався в системі ВКЗ та очікував на підключення, що підтверджується технічними даними ДП «ЕСС», однак запрошення від суду не надійшло, а отже, неявка відбулася не з вини сторони позивача. Також апелянт звертає увагу на розбіжності у часі створення електронного примірника оскаржуваної ухвали від 22.09.2025 (створено о 14:59) та часом проведення судового засідання згідно з протоколом (12:00-12:10), що, на думку скаржника, свідчить про постановлення ухвали поза межами нарадчої кімнати та, ймовірно, без фактичного проведення засідання. В додаткових поясненнях апелянт визнає помилковість свого первісного посилання на неможливість застосування статті 223 ЦПК України у підготовчому засіданні, однак наполягає на відсутності ознаки повторності неявки, оскільки 13.05.2025 засідання було відкладено за клопотанням, а 16.06.2025 неявка була вимушеною через бездіяльність суду.
Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Вказує, що згідно з актуальною редакцією п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (зі змінами від 29.06.2023), суд залишає позов без розгляду у разі повторної неявки позивача як у судове, так і в підготовче засідання. Зазначає, що процесуальний закон не зобов`язує суд враховувати поважність причин при повторній неявці, оскільки це є реалізацією принципу диспозитивності та ризиком сторони. Щодо засідання 16.06.2025, вважає, що представник апелянта проявила недбалість, не дізнавшись завчасно про результати розгляду заяви про відеоконференцію, і повинна була забезпечити явку безпосередньо або подати заяву про розгляд без участі. Cтверджує, що не отримував вчасно копію апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив поновити строк на подання відзиву.
Відповідач, Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, наголошуючи на тому, що позивач був належним чином повідомлений про засідання 13.05.2025, 16.06.2025 та 22.09.2025, проте тричі не з`явився. Акцентує, що систематична неявка свідчить про втрату інтересу до розгляду справи та зловживання процесуальними правами. Посилається на практику ЄСПЛ та Верховного Суду (зокрема, справу № 9901/471/21), згідно з якою сторона зобов`язана цікавитися ходом провадження і демонструвати готовність брати участь у розгляді. Вважає застосування наслідків ст. 257 ЦПК України законним та обґрунтованим дисциплінуючим заходом.
У поданому запереченні на відзив на апеляційну скаргу адвокат Гришина Т. А., в інтересах ОСОБА_1 , спростовує твердження про «три неявки поспіль», наголошуючи, що 13.05.2025 мало місце відкладення розгляду справи, а не неявка без поважних причин. Щодо подій 16.06.2025, апелянт наполягає, що саме суд порушив вимоги ст. 212 ЦПК України та ст. 6 Конвенції, не розглянувши заяву про відеоконференцію. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника позивача (за первісним позовом) - адвоката Гришина Т. А., підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів. Представник відповідача (за первісним позовом) - адвокат Брожко Н. І. заперечила проти задоволення скарги з підстав та доводів викладених у відзиві, строк подання якого колегіє суддів поновлено, оскільки визнано причини пропуску подання поважними. Відповідач Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) у судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників - адвоката Гришиної Т. А. та адвоката+ Брожко Н. І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, колегія суддів виходить з наступного.
Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, тричі поспіль не з`явився в судові засідання 13.05.2025, 16.06.2025 та 22.09.2025 без поважних причин. Встановивши факт систематичної неявки сторони позивача, суд дійшов висновку, що така процесуальна поведінка свідчить про втрату інтересу до розгляду справи та спрямована на затягування судового процесу. Суд послався на положення частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, зазначивши, що процесуальний закон не вимагає від суду оцінки поважності причин повторної неявки, а визначальним є сам факт належного повідомлення та відсутність заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Відтак, суд дійшов висновку про наявність безумовних підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає ухвалу такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. 
Системний аналіз цієї норми свідчить, що вирішальним для її застосування є фактор «повторності» неявки належним чином повідомленого позивача без поважних причин, яка перешкоджає розгляду справи. Колегія суддів звертає увагу, що «повторною» є друга поспіль неявка позивача у судове засідання, якщо перша неявка також була без поважних причин, або суд не визнав їх поважними. 
Аналіз матеріалів справи свідчить про помилковість висновку суду щодо наявності ознак такої повторності.
Щодо засідання 13.05.2025, суд у тексті оскаржуваної ухвали зазначив, що засідання було відкладено за клопотанням сторін. Врахування судом клопотання про відкладення виключає можливість кваліфікації неявки у це засідання як такої, що відбулася без поважних причин.
Щодо засідання 16.06.2025, яке суд кваліфікував як другу неявку, колегією суддів встановлено ряд обставин, які ставлять під сумнів правомірність такого висновку.
В системі «Електронний суд» міститься клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зареєстроване 09.06.2025 за вхідним номером 78634/25-Вх. Водночас під час огляду паперових матеріалів справи встановлено, що вказане клопотання у справі відсутнє. Суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 212 ЦПК України, вказану заяву не вирішив та відповідну ухвалу не постановив. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2025 (справа № 9901/437/21) звернула увагу, що залишення без розгляду та вирішення заяви учасника справи, яка впливає на його участь у судовому процесі, є порушенням норм процесуального права. 
Оскільки суд не розглянув заяву від 09.06.2025, неявку позивача 16.06.2025 не можна вважати такою, що свідчить про втрату інтересу до справи, адже сторона виявила бажання брати участь у засіданні у визначений законом спосіб.
Також колегія суддів звертає увагу на суперечності у фіксуванні судового процесу 16.06.2025. Згідно з протоколом судового засідання (а.с. 159, т. 4), у засідання з`явилися представники відповідачів. Однак суд постановив ухвалу про нездійснення фіксування технічними засобами з посиланням на ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зазначена норма допускає відсутність технічного запису лише у разі неявки всіх учасників справи. Протокол судового засідання та технічний запис є єдиним процесуальним комплексом. Наявність у протоколі відомостей про присутність учасників вимагала здійснення технічного запису. Відсутність такого запису за наявності у справі письмової заяви представника відповідача, поданої безпосередньо в засіданні (а.с. 156, т. 4), свідчить про недотримання судом порядку фіксування судового процесу, що ставить під сумнів об`єктивність відображених у протоколі відомостей.
Як вбачається з матеріалів справи, засідання 16.06.2025 фактично було відкладено (оголошено перерву) не через неявку позивача, а у зв`язку з клопотанням представника УКРНОІВІ про ознайомлення з матеріалами справи. Той факт, що клопотання стало підставою для відкладення розгляду, унеможливлює врахування цієї дати при обчисленні повторності неявки позивача.
Враховуючи викладене вище, станом на 22.09.2025 у діях позивача була відсутня ознака системності (повторності) неявки без поважних причин. Неявка у засідання 22.09.2025 є першою після перерви, що виключає застосування наслідків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність безумовних підстав для залишення позову без розгляду є передчасним. Допущені судом процесуальні порушення (зокрема, ст. ст. 212, 247 ЦПК України) призвели до помилкового застосування ст. 257 ЦПК України та обмеження права позивача на доступ до правосуддя.
Враховуючи виявлені порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів на підставі ст. 379 ЦПК України дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Гришиної Тетяни Анатоліївни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 02 лютого 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов