ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року м. Дніпро Справа № 908/2923/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Науменко А.О.) від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк", ідентифікаційний код юридичної особи 09807862 (вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026)
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010", ідентифікаційний код юридичної особи 37297387 (пров. Новоселів, смт. Михайлівка, Михайлівський район, Запорізька область 72002)
до відповідача 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 7 246 494 грн 27 коп., -   

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, станом на 17.10.2024 в сумі 7 246 494,27 грн, з яких: 
- 5 679 792,49 грн неповернута сума кредиту за Генеральним договором № G06/2021 про здійснення кредитування від 07.06.2021;
- 1 566 701,78 грн - прострочені відсотки.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24:
- позов задоволено;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованість станом на 17.10.2024 в сумі 7 246 494 грн 27 коп. (з яких: 5 679 792,49 грн неповернута сума кредиту за Генеральним договором № G06/2021 про здійснення кредитування від 07.06.2021; 1 566 701,78 грн - прострочені відсотки) солідарно з ОСОБА_1 ;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованість станом на 17.10.2024 в сумі 7 246 494 грн 27 коп. (з яких: 5 679 792,49 грн неповернута сума кредиту за Генеральним договором № G06/2021 про здійснення кредитування від 07.06.2021; 1 566 701,78 грн - прострочені відсотки) солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010";
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" 43 478 грн 97 коп. судового збору;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" 43 478 грн 96 коп. судового збору. 
Рішення мотивовано обставинами неналежного виконання відповідачем-1 умов кредитного договору в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів і сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом; неналежним виконанням відповідачем-2 умов договору поруки, за яким він поручився за виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором.
Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тими обставинами, що 17 лютого 2023 Протоколом №1 Банком прийнято рішення про зміну умов кредитування - зміна графіку погашення. 20 лютого 2023 р. між Банком та Позичальником укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору щодо зміни умов кредитування в сторону збільшення обсягу зобов`язань. Отже, ОСОБА_1 як поручитель не може відповідати за весь обсяг нарахованого Банком боргу, оскільки не погоджував як поручитель збільшення обсягу зобов`язань. Також зазначає, що Вимогу Банку про погашення заборгованості, забезпеченої порукою, направлену на адресу реєстрації, ОСОБА_1 не отримував.
Скаржник посилається, що справа містить суперечливі документи на підтвердження розміру заборгованості. ОСОБА_1 було заявлено клопотання про проведення судової економічної експертизи для визначення достовірної суми залишку за кредитним договором. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання.
Скаржник посилається на необґрунтоване нарахування відсотків по кредиту після закінчення строку кредитування 06 червня 2023 року. Також посилається на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які забороняють нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України від час дії воєнного стану
За доводами скаржника, відповідач-1 знаходиться на окупованій території та не має можливості здійснювати господарську діяльність. ТОВ "Стандарт-2010" не має права здійснювати будь-які платежі починаючи з 26.02.2022, в тому числі в рахунок погашення заборгованості позивачу за кредитними договорами. Правочини, укладені ТОВ "Стандарт-2010", є нікчемними відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Ухвалою Центрального апеляційного го сподарського суду від 19.05.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 02.09.2025р. о 10:30 год.
В судовому засіданні 02.09.2025р. по справі оголошено перерву в судове засідання на 21.10.2025р. o 11:00 год. 
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Паруснікова Ю.Б. на лікарняному та неможливістю проведення судового засідання 21.10.2025р., розгляд апеляційної скарги у справі № 908/2923/24 не відбувся. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.10.2025 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 23.12.2025р. о 12:30 год.
Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що 16.01.2023 саме поручитель (як керівник позичальника) звернувся до банку в інтересах відповідача-1, з пропозицією розглянути можливість врегулювання кредитної заборгованості, що мала місце на той час.
Зміни до кредитного договору жодним чином не стосувалися зміни суми кредитування чи зміни ставки чи кінцевого терміну погашення, а виключно змінювали графік погашення кредиту, відтак не впливали на обсяг відповідальності ні позичальника ні поручителя, і його не збільшували.
Згідно Договору поруки сторони погодили, що поручитель, може надавати згоду на збільшення обсягу його відповідальності за цим Договором, зокрема, шляхом проставлення на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в Кредитний договір свого підпису, що і відбулось у даному випадку.
Вимоги про дострокове повернення кредиту були направлені на відомі поштові адреси відповідачів а також електронні скриньки, зазначені ними у кредитному договорі та договорі поруки та інших повідомленнях поданих позивачу, цінними листами з описом з повідомленням про вручення.
У спірних правовідносинах Банк обрав нарахування звичайної ставки в межах терміну дії Ліміту кредитування 06.06.2026 (включно), передбаченого пунктом 2.1.4 Генерального договору, а не як міри відповідальності. Таким чином, за наявності погодженого сторонами пункту 2.1.4, 4.2. Генерального договору, Банк мав право нараховувати проценти за звичайною (Змінюваною) процентною ставкою до дня фактичного повернення кредиту, в межах терміну дії Ліміту кредитування 06.06.2026 (включно) за Генеральним договором і переходу на застосування статті 625 ЦК України з нарахуванням 30% річних не відбулось.
Позивач вважає хибним твердження апелянта про припинення зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання.
02.09.2025 скаржник подав клопотання про призначення судово-економічної експертизи. За його доводами, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували правильність кредитної заборгованості, що зазначені у позові та доданої до нього довідці-розрахунку. Не вказано формулу, за якою зроблений розрахунок. Відповідач-2 не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим АТ "КРЕДОБАНК" оскільки вважає його таким, що не відповідає вимогам законодавства. В матеріалах справи містяться розбіжності стосовно суми заборгованості, що викликає обґрунтовані сумніви в правильності розрахунку, наданому позивачем.
Позивач проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечує та зазначає, що воно спрямоване виключно на затягування розгляду спору та уникнення відповідальності відповідача-2 як поручителя за повернення заборгованості за кредитом. Усі обставини справи, зокрема, суму боргу за кредитом, можливо встановити на підставі оцінки наданих позивачем доказів. У разі, якщо відповідач-2 не володіє спеціальними знаннями чи кваліфікацією для обрахунку суми заборгованості, надання власного контррозрахунку і т.п. - він вправі самостійно замовити таку експертизу та надати суду в якості доказу. Спір майнового характеру можливо вирішити без залучення експерта, обрахунок суми заборгованості за кредитним договором не потребує спеціальних знань.
Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався; про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 07 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" (Позичальник, Боржник) та Акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" (Банк, Кредитор), за результатами розгляду Заявки на кредит від 24.02.2021 та рішення Позичальника від 28 травня 2021 року, оформлене відповідним Протоколом № 2, уклали Генеральний договір № G06/2021 про здійснення кредитування (далі - Генеральний договір) з усіма наступними змінами та доповненнями, яким Банк встановив Ліміт кредитування на умовах визначених в розділі 2. Загальні умови кредитування. 
На виконання умов Генерального договору, 07 червня 2021 року Позичальник та Банк уклали Додатковий договір № G06/2021/1 (далі - Кредитний договір) про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору про здійснення кредитування № G06/2021 від " 07" червня 2021 року, з усіма наступними змінами та доповненнями (разом Кредитний договір та Генеральний договір - Договори). 
Згідно із п. 2.1. Кредитного договору, Банк визначив Позичальнику ліміт заборгованості за кредитною лінією (максимальну суму заборгованості Позичальника за отриманими та неповернутими ним Банку кредитами, які надані відповідно до цього Додаткового договору) у розмірі 7 144 000,00 гривень, з визначеним цільовим призначенням - фінансування обігового капіталу п.2.2. Кредитного договору.
17 лютого 2023 Позичальником було прийнято рішення про зміну умов кредитування - зміна графіку погашення, викладене у Протоколі № 1, про що 27 січня 2023 року Боржник звернувся з відповідною заявою - Анкетою заявою боржника юридичної особи/фізичної особи підприємця на реструктуризацію заборгованості. Результатом розгляду даної заяви Сторони погодили зміну умов кредитування та 20 лютого 2023 уклали Договір про внесення змін до Кредитного договору. 
Відповідно до п. 5.1. Генерального Договору про здійснення кредитування Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит/Кредити/Основний борг по іншій Кредитній операції/інших Кредитних операціях у повному обсязі і в строки, передбачені цим договором додатковими договорами. 
Отже, Позичальник зобов`язався провертати кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користуванням, а також комісії та інші платежі, передбачені укладеним Кредитним договором. 
Позивач зобов`язання в межах Кредитного договору та Генерального договору, визначені зокрема в пунктах 2.1. Кредитного договору, та п.п. 2.1.1., 9.1. Генерального договору, за заявою № 1 від 16 червня 2021 року, виконав - надав Відповідачу кошти в розмірі та на умовах визначених Договорами, що підтверджено меморіальними ордерами: № 32961782 від 16 червня 2021 року, № 4 від 22 жовтня 2021 року, № 1 від 25 жовтня 2021 року, № 1 від 25 жовтня 2021 року на загальну суму 7 144 000,00 гривень, а також Випискою по особовому рахунку за період з 07.06.2021 по 17.10.2024. 
Однак, Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором, щодо повернення коштів та сплати за їх користування належним чином не виконав, що підтверджується також і інформацією про рух коштів по рахунку та зазначено в розрахунку заборгованості, внаслідок чого станом на 17.10.2024 існує заборгованість 7 246 494,27 гривень, з яких: - 5 679 792,49 гривень - неповернута сума кредиту; - 1 566 701,78 гривень - прострочені відсотки. 
07 червня 2021 року Акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" (Банк, Кредитор) та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель, Відповідач-2) уклали Договір поруки № G06/2021/S-3 (далі Договір поруки), за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором. 
Пунктом 2.1., 2.2. Договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором. 
Пунктом 4.7. Договору поруки сторони досягли домовленості, що цей договір припиняється по спливу трьох річного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором. 
У зв`язку з порушенням грошових зобов`язань боржником, АТ "Кредобанк" звернувся з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" та ОСОБА_1 заборгованості, станом на 17.10.2024 в сумі 7 246 494,27 грн, з яких: 5 679 792,49 грн неповернута сума кредиту за Генеральним договором № G06/2021 про здійснення кредитування від 07.06.2021 та 1 566 701,78 грн - прострочені відсотки.
За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
У силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Вище встановлено, що банк належним чином виконав свої обов`язки за Кредитним договором і надав позичальнику - відповідачеві-1 кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами: № 32961782 від 16 червня 2021 року, № 4 від 22 жовтня 2021 року, № 1 від 25 жовтня 2021 року, № 1 від 25 жовтня 2021 року на загальну суму 7 144 000,00 грн, а також Випискою по особовому рахунку за період з 07.06.2021 по 17.10.2024.
Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором, щодо повернення коштів та сплати за їх користування належним чином не виконав, що підтверджується також, внаслідок чого станом на 17.10.2024 існує заборгованість, зокрема з тіла кредиту - 5 679 792,49 грн.
Умовами Генерального договору (п. 2.1.4) визначено загальний термін дії Ліміту кредитування - 06.06.2026 (включно).
Однак в подальшому Додатковим договором № G06/2021/1 про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору про здійснення кредитування № G06/2021 від "07" червня 2021 року сторони конкретизували умови кредитування та визначили, що строк дії кредитної лінії включно до 06.06.2023 року. У додатковій угоді також погоджено графік погашення кредиту по 420 000, 00 грн щомісяця з його остаточним погашенням 06.06.2023 року.
Також додатковою угодою (п.2.3) сторони погодили змінювану процентну ставку. Первинна процентна ставка складає 13,32%. Подальший розмір змінюваної процентної ставки визначається як базова ставка+маржа, в порядку визначеному договором. Період дії змінюваної процентної ставки: 3 повних календарних місяців. Перебіг першого періоду дії ставки, починається з дня укладення додаткового договору та завершується зі спливом календарного кварталу в якому відбулося укладення додаткового договору. Маржа становить 6% річних. Максимальний розмір змінюваної ставки за цим додатковим договором не може перевищувати 30% річних.
Якщо після закінчення строку кредитування кредит не було повністю повернуто банку, банк, відповідно до ст. 625 ЦК України має право вимагати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку залишок заборгованості за кредитом, з урахуванням встановленого індексу інфляції (у випадках коли це допускається згідно з законодавством України), а також проценти, у розмірі 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
20 лютого 2023 року сторони уклали Договір про внесення змін до п. 6 Додаткового договору № G06/2021/1 від "07" червня 2021 року, яким визначили, що новий графік погашення кредиту з лютого 2023 по 50 000, 00 грн. щомісячно та сплатою до 06.06.2023 року залишку заборгованості у сумі 5 629 792, 49 грн. Кінцева дата повернення кредиту не була змінена.
Отже, кредит мав бути повернутий у строк, визначений Додатковим договором № G06/2021/1 від "07" червня 2021 року, тобто до 06.06.2023 року. Однак повернення всієї суми тіла кредиту у вказану дату не відбулось, заборгованість склала 5 679 792,49 грн.
Відповідачами не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості у заявленій сумі.
За наведених обставин позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 заборгованості за тілом кредиту у сумі 5 679 792,49 грн. є правомірними та вірно задоволені судом першої інстанції.
Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення нарахованих позивачем процентів за користування кредитом - 1 566 701,78 грн., оскільки таке нарахування частково здійснено поза межами строку кредитування.
Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наведено висновки, за якими припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Твердження сторони про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння стороною правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У справі, що розглядається, згідно умов Додаткового договору № G06/2021/1 про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору про здійснення кредитування № G06/2021 від " 07" червня 2021 року сторони конкретизували умови кредитування та визначили, що строк дії кредитної лінії включно до 06.06.2023 року. 
Саме з посиланням на вказану дату (06.06.2023) сторони у п. 2.3. Додаткового договору № G06/2021/1 погодили, що якщо після закінчення строку кредитування кредит не було повністю повернуто банку, банк, відповідно до ст. 625 ЦК України має право вимагати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку залишок заборгованості за кредитом, а також проценти, у розмірі 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Визначення у Генеральному договорі загального терміну дії ліміту кредитування до 06.06.2026 не може прийматися до увагу, оскільки спірна сума надавалася відповідно до вищевказаних додаткових угод, які конкретизували умови Генерального договору. Виходячи з умов таких угод строк утримання кредитних коштів після 06.06.2023 не визначається, як правомірний.
Банк нарахував і заявив відсотки за користування кредитними коштами у загальній сумі 1 566 701,78 грн, з яких до закінчення строку кредитування (06.06.2023) у сумі 11 707, 14 грн та після закінчення строку кредитування до 17.10.2024 у сумі 1 554 994, 64 грн. (а.с. 219-220, т. 1)
Заборгованість за процентами за користування кредитом заявлена до стягнення за період після 06.06.2023 до 17.10.2024 у сумі 1 554 994, 64 грн. на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, тобто за період після закінчення строку кредитування, а отже у вказані вимоги є неправомірними.
Як вказано вище, умовами кредитного договору передбачено і розмір процентів як міри відповідальності за неповернення кредиту після закінчення строку кредитування, передбаченої статтею 625 ЦК України. Однак, позивач наполягає, що здійснював нарахування саме на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а не як міри відповідальності згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Вказане зумовлено тим, що наразі таке нарахування відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення кредиту суперечитиме вимогам пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України.
Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пунктом 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З урахуванням усього вищевикладеного, вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 1 554 994, 64 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Правомірно заявленою є лише сума процентів - 11 707,14 грн.
За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Стаття 612 ЦК України визначає одним із основних видів порушення зобов`язання прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач-1 не повернув позивачу кредитні кошти у строк, встановлений Договором, відповідну оплату здійснив частково, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 5 679 792,49 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11 707, 14 грн., що підтверджується вищевикладеним. 
Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Як встановлено вище, виконання зобов`язань за спірним кредитним договором забезпечено договором поруки, поручителем за яким є відповідач-2.
Згідно із п. 1.1 Договору поруки Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання ТОВ "Стандарт-2010" (надалі - Боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені. штрафів, неустойок) за Генеральним договором про здійснення кредитування № G06/2021/1 від " 07" червня 2021 року, укладеним між Боржником та Кредитором (далі за текстом - Кредитний Договір). Банк в межах встановленого ліміту кредитування надає Боржнику Кредити у розмірі та на умовах, обумовлених Кредитним договором та Додатковими договорами до цього Кредитного договору. Відповідно до вищенаведеного Кредитного договору Боржнику Кредитором надаються кредити на наступних умовах: Ліміт кредитування у базовій валюті кредитування - 7 144 000,00 гривень. Строк дії Ліміту кредитування з " 07" червня 2021 року до " 06" червня 2026 року (включно).
Пунктом 2.1., 2.2. Договору поруки визначено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя про це із зазначенням суми заборгованості Боржника. Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитом у розмірі - 5 679 792,49 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11 707, 14 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо неузгодженого збільшення розміру його відповідальності під час укладення Договору від 20.02.2023 про внесення змін до п. 6 Додаткового договору № G06/2021/1, оскільки скаржник не обґрунтовує яким чином зміни графіку кредитування без збільшення кінцевого строку такого кредитування, збільшили обсяг його відповідальності. 
Також, відповідно до п. 2.7. Договору поруки Поручитель, може надавати згоду на збільшення обсягу його відповідальності за цим Договором, зокрема, шляхом проставлення на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в Кредитний договір свого підпису.
На укладеному 20 лютого 2023 Договорі про внесення змін до Додаткового договору № G06/2021/1 проставлено підпис саме ОСОБА_1 , що відповідає порядку погодження змін за п. 2.7 Договору поруки. 
Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідач-2, будучи співзасновником та одним з ініціаторів внесення змін, також здійснював оплати згідно умов укладеного Договору про внесення змін, зокрема 31.01.2023, 21.02.2023, 06.03.2023, 31.03.2023 з рахунку ФОП Пенькова О.П., про що відображено у Виписці про рух коштів по рахунку.
Безпідставними є і доводи скаржника про відсутність належного звернення до нього з досудовою вимогою щодо оплати боргу.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Так, 12.08.2024 на електронну пошту відповідача-1 вказану у Анкеті-заяві на реструктуризацію заборгованості від 27.01.2023 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , Банком направлено Досудову вимогу № 85- 13797130/24 від 26.07.2024.
14.08.2024 на адресу Поручителя: АДРЕСА_2 направлено Досудову вимогу № 85-13797130/1/24 від 13.08.2024 про виконання договірних зобов`язань, що підтверджується описом вкладення від 14.08.2024, списком згрупованих відправлень та фіскальним чеком від тієї ж дати.
Вказана вище адреса: АДРЕСА_2 зазначена у Відомостях (Витягу) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ФОП Пенькова О.П., отже Банком виконано вимоги Генерального договору та Договору поруки щодо направлення відповідних вимог Боржнику та Поручителю із зазначенням розміру заборгованості.
Направлення вимоги за адресою вказаною у кредитному договорі та договорі поруки не є можливим з урахуванням окупації такого населеного пункту. 
Розмір заборгованості у вказаних вимогах визначено на дату таких вимог, відповідно, такий розмір відрізнявся від заявлених позовних вимог сумами процентів, які продовжували нараховуватись банком. 
Окремо суд зазначає, що у справі відсутні жодні докази звернення позичальника до банку з приводу неможливості виконання умов Кредитного договору через форс-мажорні обставини. Безпосередній вплив таких обставин на можливість виконання вказаних зобов`язань не підтверджено належними доказами і у суді. Тоді як визначальним є саме причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання договірних зобов`язань та форс-мажорними обставинами. Обов`язок доведення таких обставин покладено на особу, яка на них посилається.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що в силу положень частини 2 ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" юридичні особи місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія, зобов`язані змінити їхню податкову адресу на іншу територію України для здійснення господарської діяльності.
З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2023 у м. Запоріжжі проведено Збори учасників ТОВ "Стандарт-2010" за участі всіх учасників Товариства. У заяві від 16.01.23 на реструктуризацію кредитної заборгованості у розділі перспективи покращення/зміни фінансового стану та відновлення платоспроможності ОСОБА_1 було зазначено, що до закінчення військового стану засновник ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати 50 000,00 на місяць основного боргу. Після деокупації та зняття військового стану підприємство знов почне працювати та виконувати кредитні зобов`язання. Планує відновити господарську діяльність та виконувати кредитні зобов`язання. Додатково просить розглянути можливість сплачувати 50 000 грн щомісяця до кінця 2023 року та рівними частинами в 2024 році. Зараз як ФОП веде діяльність на підконтрольній Україні території. У розділі обґрунтування можливості погашення клієнтом кредитних кредитних траншів вказано, що ОСОБА_1 , веде господарську діяльність як ФОП на підконтрольній Україні території. Середній місячний дохід становить 1 800 000 грн, затрати на оренду обладнання та промислових приміщень становлять 50 000 грн, електроенергія - 90 000 грн, оплата праці, податки та інші витрати 75 000 грн, закупівля сировини 1485000,00 грн. Сімейні витрати 50 000,00 грн, погашення кредиту ТОВ "Стандарт-2010" 50 000 грн.
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може "вражати" правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).
Виходячи з викладеного суд відхиляє посилання скаржника на нікчемність кредитного договору згідно статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Кредитний договір був укладений, до початку повномасштабного вторгнення, отже, територія, на якій знаходиться відповідач-1, ще не була тимчасово окупованою.
Суд також відмовляє у задоволенні клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для визначення суми залишку за кредитним договором, оскільки наявні у справі докази та розрахунки дозволяють суду самостійно здійснити перевірку суми заборгованості.
Згідно частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід змінити в частині розміру стягнутих прострочених відсотків, з новим пропорційним розподілом судового збору за позовом; в решті рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід стягнути з позивача на користь відповідача-2 пропорційно до задоволених вимог за скаргою.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24 - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2025р. у справі № 908/2923/24 -змінити в частині розміру стягнутих прострочених відсотків та розподілу судового збору.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" прострочені відсотки у сумі 11 707,14 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт-2010" на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" 34 149,00 грн. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" 34 149,00 грн. судового збору.
В решті рішення (в частині неповернутої суми кредиту) - залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства "Кредобанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 27 989,90 грн.
Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 13.01.2026р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  Ю.Б. Парусніков