П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8430/25	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,
повний текст судового рішення
складено 25.08.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

24 березня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ), якому просили суд :
- визнати протиправні дії військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 : щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавками за вислугу років за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 року; виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, виплатити допомогу на поховання у розмірі 5-ти прожиткових мінімумів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавками за вислугу років за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 року; виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; виплатити допомогу на поховання у розмірі 5-ти прожиткових мінімумів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.08.2023 року, Зазначають, що їх батько проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 з 03.03.2022 року, що підтверджується довідкою № 441 від 19.05.2022 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 09.08.2023 року нам прийшло сповіщення № 146 від 09.08.2023 року за вих. № 1/6525, видане ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що молодший сержант, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_3 помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ракової інтоксикації, злоякісного новоутворення підшлункової залози. Позивачами були написані заяви до командира військової НОМЕР_3 з проханням виплатити кошті, які недоотримав їхній батько під час проходження військової служби, та додані до заяви всі необхідні документи та додана довідка з реквізитами для перерахунку коштів. Але, по сьогодення ніяких дій щодо сплати коштів здійснено не було, кошти не отримані.
Представник відповідача не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії - задоволений. Визнано протиправні дії військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 : щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавками за вислугу років за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 року; виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, виплатити допомогу на поховання у розмірі 5-ти прожиткових мінімумів. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавками за вислугу років за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 року; виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; виплатити допомогу на поховання у розмірі 5-ти прожиткових мінімумів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) гривні 00 копійок.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.08.2023 року.
ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження від 06.09.2017р., виданого Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області серія НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі Свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Соснівської районної Ради народних депутатів м. Черкаси, серія НОМЕР_5 . 
ОСОБА_3 з 03.03.2022р. проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою №441 від 19.05.2022 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 
09.08.2023 року було отримано сповіщення № 146 від 09.08.2023 року за вих. № 1/6525, видане ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що батько позивачів, молодший сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , командир відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_3 помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ракової інтоксикації, злоякісного новоутворення підшлункової залози.
Позивачами були подані заяви до командира військової НОМЕР_3 з проханням виплатити кошті, які недоотримав їхній батько під час проходження військової служби, та додані до заяви всі необхідні документи та додана довідка з реквізитами для перерахунку коштів.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 298 від 30.05.2024 року було внесені зміни в наказ по стройовій частині від 26.05.2024 року № 290 пункт 5, а саме:
« 5. молодшого сержанта ОСОБА_3 , командира інженерно-технічного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , із 09.08.2023 року виключити із списків особового складу. Виключити з усіх видів забезпечення військової частини. Смерть пов`язана з проходженням військової служби. Особистий номер НОМЕР_6 . Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавками за вислугу років за період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, 2023 рік надавалась 10 днів. Допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік отримав на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративної господарської діяльності) від 18.06.2023 року № 299. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення (окреме доручення МОУ 183/уд від 16.01.2024 року, пункт 6 абзац 1). Виплатити допомогу на поховання у розмірі 5-ти прожиткових мінімумів, відповідно до п. 7 постанови КМУ від 22.05.2000 № 829».
У листі військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2024 року за № 3078 було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що на адресу військової частини НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшов пакет документів щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований від 16.09.2024 року за вх. № 1184, розглянутий. В межах своєї компетенції направлений наявний пакет документів на адресу позивачів. Стосовно довідок про додаткові види грошового забезпечення та грошового атестату повідомлено про те, що з 01.09.2023 року військова частина НОМЕР_3 перебуває у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , та не мала і не має власного фінансового рахунку. Для отримання інформації в період часу до 01.09.2023 року порадили звернутись безпосередньо на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Позивачі звертались до ІНФОРМАЦІЯ_6 , так і до військової частини НОМЕР_1 щодо отримання інформації щодо нарахування виплат, але кошти не були по сьогодення нараховані.
Позивачем ОСОБА_1 було подано скаргу до Міністерства Оборони України з вимогою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити усі належні виплати після смерті батька, але відповіді ніякої не надійшло. 
Не погоджуючись із такою бездіяльністю, позивачі звернулися з позовом до Одеського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).
На виконання вимог абзацу 1 частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 3011.20.16 року № 884 затвердив «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», (Далі постанова - № 884).
Відповідно до п. 7 Постанови №884, (в редакції чинній на момент направлення Позивачем заяви до Відповідача) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Також, У пункті 1 розділу ХХХ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 №260 закріплено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства-незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
В свою чергу, пунктом 12.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої Наказом Міноборони України від 11.06.2008 №260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачуються членам його сім`ї, зазначеним у пункті 12.3 цього розділу. Якщо таких осіб немає, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 12.3 Інструкції, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
Пунктом 12.4 Інструкції передбачено, що членам сімей військовослужбовців, зазначених у пунктах 12.1 і 12.2 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовців до дня смерті (загибелі) чи до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи померлими, або за час перебування їх у полоні, заручниками, інтернованими в нейтральних державах, зникнення безвісти. Не отримані військовослужбовцем у поточному році суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплачуються членам його сім`ї за їх зверненням.
З огляду на вищезазначені норми, основною умовою отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця повнолітніми дітьми є саме докази які свідчать про проживання разом.
Як встановлено судом зареєстроване місце проживання померлого ОСОБА_3 було за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 17.02.2025р. зареєстрованою адресою місця проживання доньки померлого - ОСОБА_1 , з 05.08.1998р. є адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 853793-2021 від 20.09.2021р. зареєстрованою адресою місця проживання сина померлого - ОСОБА_2 , з 30.06.2000р. є адреса: АДРЕСА_1 .
Отже, як вірно зазначено судом подані позивачами документи підтверджують родинні зв`язки, а також той факт, що вони проживали разом з батьком на дату його смерті, та дають право на отримання грошового забезпечення та всіх інших виплат, передбачених положеннями Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 № 260.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.
Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька