Номер провадження: 11-кп/813/1091/26
Справа № 493/827/25 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий – суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_5 , 
прокурора – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №12025161180000186 від 11.03.2025 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 05.08.2025 року, яким: 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стримба Кодимського району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається особою, яка не має судимості, 
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,
встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. 
На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати обов`язки, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».
Запобіжний захід вироком суду обвинуваченому не обирався.
Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він, в період часу з 02.01.2025 року до 11.03.2025 року, безпідставно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї цивільної дружини ОСОБА_9 , з якою спільно проживав, був пов`язаний спільним побутом і мав взаємні права та обов`язки, що призвело до психологічних страждань останньої, чим порушив ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Зокрема 02.01.2025 року, о 15:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , а саме виражався на її адресу нецензурною лайкою, за що ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП згідно з постановою Балтського районного суду від 09.01.2025 року.
Крім цього, 04.02.2025 року, о 12:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_10 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, за що ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП згідно з постановою Балтського районного суду від 24.02.2025 року.
Також, 26.02.2025 року, о 12:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_9 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, за що ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП згідно з постановою Балтського районного суду від 28.02.2025 року.
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 тричі притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, він, 11.03.2025 року, близько 13:00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у АДРЕСА_1 , діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння психологічних страждань, вчинив безпідставне домашнє насильство відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_10 , що виражалось у психологічному насильстві у вигляді словесних образ, висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою, яка принижувала честь і гідність особи, провокуванні конфліктів, погрозах, залякуванні, словесній погрозі фізичною розправою, що призвело до зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли внаслідок вчинення відносно неї систематичного домашнього насильства.
Не погоджуючись з вироком суду заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_7 , а також кваліфікацію його дій, зазначає про те, що місцевим судом при ухвалені вироку не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню. 
Прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому  ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим с строком на строк 1 рік, із покладенням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати обов`язки, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства». Також прокурор просить застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України на строк 3 місяці. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при призначення покарання положення ст.91-1 КК України «Обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство», які набули чинності 11.08.2023 року, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який не заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі – КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд, керуючись положеннями ч.3 ст.349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Положеннями закріпленими в ст.409 КПК регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно положень ст.413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не застосування місцевим судом до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів визнає їх слушними, виходячи з наступного.
Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК України).
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, місцевий суд при призначенні покарання врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про його особу, зокрема те, що в силу ст.89 КК України він вважається особою, яка не має судимості; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно.
До обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття.
В якості обтяжуючої покарання обставини суд врахував вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. 
Врахувавши наведені обставини, а також взявши до уваги висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого відбування покарання обвинуваченою без позбавлення або обмеження волі можливе, але становить високу небезпеку для суспільства та окремих її членів та високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч.2 ст.76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст.91-1 цього Кодексу.
Однак, місцевим судом при призначені покарання не були враховані положення ст.91-1 КК України. 
Так, відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;
3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;
4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
5) направлення для проходження програми для кривдників.
Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора та вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного систематичного психологічного насилля відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_10 , що призводило до психологічних страждань та болю останньої.
Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_7 строком на 3 місяці, є необхідним.
Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 25.06.2024 року (справа №167/871/23) та від 07.08.2024 року (справа №161/17404/23).
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.
Відповідно до положень ч.1 ст.421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, тому вирок суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 – задовольнити.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 05.08.2025 року, яким в кримінальному провадженні №12025161180000186 від 11.03.2025 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України – скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за 
ст.126-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік. 
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- виконувати обов`язки, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».
На підставі п.5 ст.91-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, строком на 3 місяці.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2      ОСОБА_3 ОСОБА_4