ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа № 908/2737/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехавтосервіс»
на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 (суддя Зінченко Н. Г.) 
і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2025 (головуючий суддя Парусніков Ю. Б., судді Верхогляд Т. А., Іванов О. Г.) 
у справі № 908/2737/24
за позовом Запорізької міської ради
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторгскло» і 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехавтосервіс»
про стягнення коштів, 
(представники сторін у судове засідання не з`явились)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову
1. Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерностройсерсів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Крива Бухта» про стягнення 4 341 534, 57 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (недоотриманої орендної плати за землю), з них позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерностройсервіс» 77 491, 16 грн за період з 05.04.2019 до 01.07.2024 та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крива бухта» 4 264 043, 41 грн за період з 03.04.2019 до 01.07.2024.
2. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що на розташованій у м. Запоріжжі по вул. Крива Бухта, 2 земельній ділянці комунальної власності площею 0,8106 га з кадастровим номером 2310100000:01:013:0045 знаходиться нерухоме майно, що належало відповідачам на праві власності. Договори оренди зазначеної ділянки ними не укладались, а земельна ділянка використовується без сплати орендної плати. Тому з відповідачів підлягають стягненню безпідставно набуті кошти у розмірі орендної плати за користування цією ділянкою за відповідний період пропорційно до належного кожному з них нерухомого майна. 
3. У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крива Бухта» змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремтехавтосервіс» (далі - ТОВ «Ремтехавтосервіс»), а Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерностройсервіс» змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптторгскло» (далі - ТОВ «Оптторгскло»).
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі
4. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 у справі № 908/2737/24 позов Запорізької міської ради задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Ремтехавтосервіс» на користь позивача 4 264 043, 41 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ «Оптторгскло» 77 491, 16 грн закрито.
5. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виснував, що відповідачі у порушення статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) користувалися відповідною земельною ділянкою без документів, що посвідчують право власності чи користування нею, а відтак заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
6. Твердження відповідача-2 про неправильне визначення позивачем нормативно грошової оцінки відповідної земельної ділянки суд оцінив критично, зважаючи на їх недоведеність. 
7. Водночас доводи стосовно того, що ТОВ «Ремтехавтосервіс» має сплачувати плату виключно за ту частину земельної ділянки, яка ним реально використовується, суд відхилив, оскільки за встановлених обставин відповідна земельна ділянка є сформованою.
8. Також суд не прийняв посилання відповідча-2, відповідно до яких протягом 2022-2023 років господарську діяльність ним не здійснювалась та спірна земельна ділянка не використовувалася, та зазначив, що це так звані фактори звичайного комерційного ризику, які не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку сплатити плату за користування землею.
9. Ураховуючи, що під час вирішення спору ТОВ «Оптторгскло» сплатило на користь позивача 77 491,16 грн, у цій частині позовних вимог місцевий господарський суд закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), тобто у зв`язку з відсутністю предмета спору.
10. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2025 рішення Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 залишено без змін.
11. Погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції серед іншого також зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:01:013:0045 є єдиним сформованим об`єктом права комунальної власності і відсутність точного її розподілу між співкористувачами не усуває їх обов`язку сплачувати плату за користування нею пропорційно площі займаних будівель.
12. Доводи відповідача-2 про необхідність застосування у даному норм права, що регулюють порядок відшкодування збитків, замість безпідставного збагачення за висновками апеляційного господарського суду є помилковими, позаяк невиплата орендної плати підпадає під правову конструкцію безпідставного збагачення, адже відповідач отримав майнову вигоду (користування земельною ділянкою) без законних підстав і зобов`язаний її повернути відповідно до статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). При цьому доказів які б спростовували правильність розрахованого позивачем розміру коштів, що підлягають стягненню з ТОВ «Ремтехавтосервіс», він не надав. 
13. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що за встановлених обставин відповідачі мали можливість укладати договори оренди та подати необхідні документи, але не скористалися нею. Відсутність активних дій з боку міської ради не звільняє ТОВ «Ремтехавтосервіс», від обов`язку повернути безпідставно отриману вигоду. Водночас доказів того, що міська рада штучно унеможливила укладення відповідних договорів відповідачем-2 суду не надано.
Касаційна скарга
14. Не погодившись у повній мірі із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, ТОВ «Ремтехавтосервіс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 в частині задоволення позовних вимог та стягнення з нього 4 264 043,41 грн, скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з відповідача-2 коштів у вказаному розмірі. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
15. У поданій касаційній скарзі (з урахуванням її нової редакції) скаржник цитує пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 14, 269-271, 284, 285, 287 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та стверджує, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права та без належного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору у цій справи.
16.  Разом з тим скаржник наводить висновки із постанов Верховного Суду, яким, на його думку, суперечать висновки, викладені у оскаржуваних судових рішеннях судів попередніх інстанцій (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).
17. Суть всіх наведених у касаційній скарзі ТОВ «Ремтехавтосервіс» доводів зводиться до того, що:
? позивач чинив відповідачу-2 перешкоди щодо укладення договору оренди землі;
? відповідач-2 користувався земельною ділянкою без договору оренди з вини землевласника і ним має бути сплачено плату за це у розмірі земельного податку, а не у розмірі орендної плати за землю;
? заявлені позивачем до стягнення кошти є збитками, відшкодування, яких здійснюється на підставі статті 156 ЗК України, статті 22 ЦК України, а відповідно статті 1212-1214 ЦК України у цьому разі застосуванню не підлягають;
? при розгляді вимог про стягнення безпідставно збережених коштів (недоотриманої орендної плати) необхідно ураховувати, зокрема, норми статті 79-1 ЗК України, проте у цій справі всупереч ним судами не було визначено дати формування відповідної земельної ділянки;
? висновок щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки судами попередніх інстанцій зроблено на підставі витягу із технічної документації з нормативно грошової оцінка земельної ділянки, що не містить відомостей про дату її формування;
? суд першої інстанції допустив процесуальне порушення при зазначенні про закриття провадження у справі в частині позовних вимог у рішення суду, а не в постановленій відповідній ухвалі про це.
Позиція інших учасників справи
18. У межах встановленого Верховним Судом строку Запорізька міська рада подала відзив на касаційну скаргу ТОВ «Ремтехавтосервіс», у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
19. Суди попередніх інстанцій з`ясували, що згідно з Інформаційною довідкою від 18.04.2024 № 374832839 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:01:013:0045 площею 0,8106 га, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Крива Бухта, 2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на праві комунальної власності.
20. 03 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крива Бухта» (надалі перейменоване на ТОВ «Ремтехавтосервіс») набуло у власність торгово-адміністративні центри літ. Д-2 (237,0 кв.м.) та літ. Е-2 (604,5 кв.м.), розташовані на цій земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу. Державну реєстрацію цього права було здійснено 06.03.2020, про що свідчить інформаційна довідка № 374860248.
21. Так само 05.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерностройсервіс» (надалі перейменоване на ТОВ «Оптторгскло») набуло у власність нежитлову будівлю літ. О площею 15,30 кв.м., розташовану на цій же земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу. Державну реєстрацію зазначеного права було здійснено 05.04.2019, про що свідчить інформаційна довідка № 374822142.
22. В подальшому (а саме 23.09.2024) Товариство з обмеженою відповідальністю «Крива Бухта» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерностройсервіс» відчужили належне їм нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:01:013:0045, на користь Товариств з обмеженою відповідальністю «Авто Астра» та «Автосервіс КБ».
23. Однак, у період, коли у їх власності перебувало відповідне майно, відповідачі не укладали договорів оренди відповідної земельної ділянки та орендної плати за користування нею не сплачували, що підтверджується листами ГУ ДПС у Запорізькій області від 24.07.2024 № 8757/5/08-01-04-07, від 21.08.2024 № 9782/5/08-01-04-07 та листом Департаменту управління активами Запорізької міської ради від 02.08.2024 № 4970/01/01-07/6866.
24. За розрахунками Запорізької міської ради недоотримані доходи за фактичне користування земельною ділянкою без договору оренди становлять з ТОВ «Оптторгскло» 77 491, 16 грн за період з 05.04.2019 до 01.07.2024, а з ТОВ «Ремтехавтосервіс» 4 264 043, 41 грн за період з 03.04.2019 по 01.07.2024.
25. Зазначені розрахунки базуються на нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та здійснені із застосуванням коефіцієнтів індексації та ставки орендної плати у відсотковому розмірі від відповідної оцінки.
26. 30 серпня 2024 року Запорізька міська рада направила відповідачам вимогу про повернення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, на що вони у листах від 11.09.2024 та 12.09.2024 зазначили про незгоду з цим.
27. За таких обставин Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних правових підстав, що і розглядався у цій справі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
28. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
29. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ТОВ «Ремтехавтосервіс» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
30. За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. 
31. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
32. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
33. За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
34. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
35. Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
36. У частинах першій та другій статті 1212 названого кодексу унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
37. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
38. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
39. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
40. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
41. У справі, яка переглядається, предметом позову є стягнення з осіб, що були власника об`єктів нерухомого майна у відповідний період, безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.
42. Тому з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що підстав для застосування до спірних правовідносин норм законодавства про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки немає, оскільки відносини з фактичного користування земельною ділянкою власником розташованого на ній нерухомого майна без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом є кондикційними.
43. Отже, ТОВ «Ремтехавтосервіс», як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
44. Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
45. При цьому відповідно до усталеного підходу за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції потрібно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів касаційного суду. Суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 10.11.2021 у справі № 825/997/17, від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), від 04.10.2023 у справі № 906/1026/22).
46. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній з яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 26.10.2022 у справі № 201/13239/15-ц, від 14.06.2023 у справі № 448/362/22).
47. Тож сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 висновок про те, що до врегулювання спірних правовідносин, які виникли через користування земельною ділянкою без належних правових підстав (зокрема, за відсутності укладеного договору оренди землі) власником розташованого на ній нерухомого майна та збереження ним внаслідок цього коштів, що мали бути сплачені за користування нею власнику цієї земельної ділянки, підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, спростовують викладені в касаційній скарзі відповідача-2 доводи стосовно того, що стягнення таких коштів за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків.
48. Посилання скаржника у цьому контексті на висновки, наведені у постановах від 25.05.2018 у справі № 922/3413/17 та від 13.06.2018 у справі № 922/2973/17 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки їх ухвалено колегіями суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над ними. Крім того, постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3412/17 ухвалено 20.11.2018, тож викладена у ній правова позиція є останнім висновком щодо застосування відповідних правових норм у спірних правовідносинах, а не зазначення у цій постанові про відступ від протилежних висновків, наведених у постановах від 25.05.2018 у справі № 922/3413/17 та від 13.06.2018 у справі № 922/2973/17, не свідчить про те, що вони і надалі можуть бути застосовними.
49. Водночас правова позиція Великої Палати Верховного Суду про застосування до врегулювання подібних спірних правовідносин саме приписів статті 1212 ЦК України виключає і формулювання Верховним Судом у цій справі висновку щодо застосування статей 14, 269-271, 284, 285, 287 ПК України, на чому наполягає скаржник у поданій касаційній скарзі. Відповідні норми ПК України правильно не були застосовані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, оскільки, з огляду на предмет та підстави заявленого у справі № 908/2737/24 позову та встановлені фактичні обставини, для врегулювання спору між її сторонами слід застосувати норми статей 1212-1214 ЦК України, що і було зроблено судами під час її розгляду та повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду.
50. Крім того, ураховуючи наведене, не заслуговують на увагу і посилання відповідача-2 у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 21-804а16 та постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № П/811/1839/16, від 13.12.2018 у справі № К/9901/54914/18, від 29.08.2019 у справі № 824/866/17-а, від 20.05.2021 у справі № 826/5220/17, позаяк правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, про що зазначає і сам відповідач-2 у касаційній скарзі, а сформульовані у них висновки стосуються застосування норм ПК України, що не є застосовними при вирішенні спору у цій справі.
51. Також не можуть бути ураховані і доводи скаржника про те, що ним має бути сплачено кошти за користування земельною ділянкою у розмірі земельного податку, а не орендної плати за землю, оскільки висновки судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача-2 на користь власника земельної ділянки, якою він користувався без належної правової підстави, коштів саме у розмірі безпідставно збережених коштів орендної плати є правильними та концептуально узгоджуються з викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
52. Водночас Верховний Суд погоджується і з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ці кошти у даному випадку має бути стягнуто у розмірі пропорційному до належного відповідачу-2 нерухомого майна, розташованого на відповідній земельній ділянці.
53. Висновки судів попередніх інстанцій, що ґрунтуються на встановлених ними обставинах сформованості цієї земельної ділянки, фактично зводяться до того, що її межі, площа та цільове призначення визначені, а тому особами, що є власниками розташованого на ній нерухомого майна сукупно має бути сплачено безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування нею. Тож кожен з них має сплатити кошти у розмірі пропорційному до площі належного йому нерухомого майна, що знаходиться на ній. Однак, це не означає, що лише за площу, яка безпосередньо знаходиться під таким майном. За вільну від нерухомості площу ними також має бути сплачено у пропорційному розмірі, оскільки відповідна земельна ділянка є єдиним сформованим об`єктом.
54. Натомість зміст доводів касаційної скарги у цій частині (зокрема, щодо неправильного застосуванням судами статті 79-1 Земельного кодексу України, в т.ч. із посиланням на постанови Верховного Суду) свідчить про інше власне розуміння та тлумачення скаржником цих висновків судів попередніх інстанцій, проте це не є належним обґрунтуванням їх помилковість чи підставою для їх скасування відповідно до норм статті 287 ГПК України.
55. Так само не можуть бути прийняті Верховним Судом як належне обґрунтування підстав касаційного оскарження і посилання відповідача-2 та те, що судами попередніх інстанцій зроблено висновок щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки на підставі витягу із технічної документації, що не містить відомостей про дату її формування, та не взято до уваги того, що позивач чинив відповідачам перешкоди в укладенні договорів оренди землі. Ці доводи не обґрунтовані належними посиланням на відповідні пункти частини другої статті 287 ГПК України і стосуються виключно переоцінки вже досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій доказів та встановлення інших ніж встановлені ними обставин справи, наслідком чого було б ухвалення рішення про відмову в позові. Проте відповідно до статті 300 ГПК України наведене виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, оскільки Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга цієї статті).
56. Більше того, посилання скаржника на дефекти (на його думку) витягу із технічної документації спростовуються висновками суду першої інстанції, які підтвердив апеляційний господарський суд, про те, що незгода відповідача-2 з викладеними в позові обставинами не звільняє його від обов`язку доведення зворотного, а оскільки відповідач-2 не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, який би спростовував зазначену у наданому позивачем витязі нормативну грошову оцінку, суд констатував, що позивачем належними і допустимими в розумінні статей 76, 77 ГПК України доказами доведено розмір нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки, який покладено в основу розрахунку розміру недоотриманої орендної плати за спірні періоди. 
57. Такі висновки судів (про можливості подання відповідачем-2 інших доказів, якою він не скористався) повністю узгоджуються із викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 правовою позицією, згідно з якою чинне законодавство не обмежує можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати чи повернення безпідставно збережених коштів зі сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору.
58. Доводи ж скаржника щодо допущеного, на його думку, місцевим господарським судом процесуального порушення при закритті провадження у справі в частині позовних вимог заявлених до ТОВ «Оптторгскло» не приймаються Верховним Судом до уваги, оскільки за змістом касаційної скарги рішення суду першої інстанції у цій частині ним не оскаржується. В цій частині Суд також звертає увагу на положення частини другої статті 309 та частини другої статті 311 ГПК України. 
59. Отже, ураховуючи, що всі наведені в касаційній скарзі відповідача-2 доводи не знайшли свого підтвердження та належного обґрунтування, а правильність викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування норм прав ним не спростована, їх скасування з визначених скаржником підстав виключається.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
60. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
61. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
62. У цій справі, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених ними судових рішень, а тому, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2025 і рішення Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а зазначені судові рішення ? без змін.
Розподіл судових витрат
63. Позаяк Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення, що оскаржувалися, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехавтосервіс» залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2025 і рішення Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 у справі № 908/2737/24 у оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил