П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/20953/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (суддя Аракелян М.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 04.09.2025) по справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
30 червня 2025 року ВЧ НОМЕР_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила суд:
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар Катерини Олександрівни від 18.06.2025 року у виконавчому провадження №78217529 про накладення на Військову частину НОМЕР_1 штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що поданий на примусове виконання виконавчий лист по справі №440/5135/24, який виданий 20.03.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом, передбачав заходи примусового виконання вимоги немайнового характеру, оскільки зобов`язував боржника вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за певний період із виконанням викладених вимог, тобто виконання судового рішення немайнового характеру. Більш того, апелянт зазначає, що виконавчий лист не містив вказівки про стягнення будь-яких коштів з Позивача, натомість чітко вказував, що Позивача зобов`язано вчинити певні дії, тобто вирішено позовну вимогу, яка не підлягає грошовій оцінці. При цьому зауважує, що державний виконавець не може самостійно розрахувати та стягнути розмір індексації грошового забезпечення, оскільки відповідний обов`язок покладено на Позивача (боржника у виконавчому провадженні), отже на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання судового рішення, що має немайновий характер. Водночас, державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, що передбачено ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції  з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 року у справі №440/440/5135/24:
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням місяця підвищення доходів - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 21.03.2019 у фіксованому щомісячному розмірі відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (у відповідній редакції), за вирахуванням фактично сплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 року залишено без змін.
20.03.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №440/5135/24.
29.05.2025 року за заявою стягувача відкрито виконавче провадження №78217529 (а.с. 19); вказано боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
18.06.2025 року постановою державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №78217529 за невиконання вимог рішення суду на боржника – Військову частину НОМЕР_1 накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 5-6).
В постанові зазначено, що 29.05.2025 року державним виконавцем направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2025 року з вимогою виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Станом на 18.06.2025 року вимоги виконавчого документу боржником не виконані, до відділу не надходило підтверджуючих документів виконання рішення суду.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги   суд першої інстанції дійшов висновку, що штраф, за наявності відповідних підстав, міг би бути застосований до позивача не раніше 23.06.2025 р., тоді як оскаржувана постанова винесена відповідачем 18.06.2025 р., що вказує на її передчасність.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.
Спірним питанням у даній справі є правомірність накладення на боржника - військову частину ВЧ НОМЕР_1 у виконавчому провадженні штрафу за невиконання ним рішення Полтавського окружного адміністративного суду від   13 листопада 2024 року по справі № 440/5135/24 в повному обсязі протягом 10 робочих днів.
Відповідно до статті 1 Закону України   Про виконавче провадження   від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 11 Закону №1404-VIII   передбачені загальні строки у виконавчому провадженні.
Частиною 1 статті 11 Закону № 1404-VIII   визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.
Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (ч. 2   ст. 11 Закону № 1404-VIII).
Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 3   ст. 11 Закону № 1404-VIII).
Згідно із приписами частини першої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до частини третьої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно частини 6 статті 26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок надсилання документів виконавчого провадження визначено   статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із ч. 1   ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»   копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої   статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Положеннями частин першої та другої статті 63 Закону України №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником
Згідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи наведені положення законодавства України в контексті цієї справи слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин в строк, встановлений державним виконавцем.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2025 р. головним державним виконавцем Хаджибейського Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78217529 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, встановивши при цьому 10 робочих днів на виконання рішення суду .
Супровідним листом Хаджибейського відділу державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України від 29.05.2025 р. №88585 було направлено позивачу для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2025р.   №78217529.
Дане поштова відправлення було отримано позивачем особисто 06.06.2025 року, що підтверджують трекінгом відправлень та вірно встановлено судом першої інстанції (а.с. 32).
Таким чином, з огляду на вищенаведені правила обрахунків строків колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримавши 06.06.2025 р. постанову про відкриття виконавчого провадження, початок відліку встановленого цією постановою строку розпочався 09.06.2025 р. (понеділок, перший робочий день).
Колегія суддів зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що 20.06.2025 р. є кінцевою датою встановленого 10 -денного робочого строку на виконання рішення суду, оскільки обраховуючи десятиденний строк на виконання рішення встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає, що він припадає на 18.06.2025 року, тобто є останнім днем на добровільне виконання рішення суду.
Відтак, штраф, за наявності відповідних підстав, міг би бути застосований до позивача не раніше 19.06.2025 р., тоді як оскаржувана постанова винесена відповідачем 18.06.2025 р., що вказує на її передчасність.
При цьому, колегія суддів зазначає, що помилкове зазначення кінцевої дати накладення штрафу судом першої інстанції не впливає на правомірність рішення, оскільки судом апеляційної інстанції підтверджено її передчасність, тобто винесення до закінчення строку, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження.
В свою чергу, апелянтом з цих підстав будь-яких доводів не зазначено, а лише вказано про невиконання боржником рішення без поважних причин.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що порушення процедури   є самостійною та достатньою підставою для скасування такої постанови.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що старшим державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу взагалі не надано вмотивованого обґрунтування висновку про не виконання рішення суду та не вбачається, що відповідач встановив факт поважності чи неповажності невиконання позивачем рішення суду.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що спірна постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №78217529 є неправомірною та підлягає скасуванню.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                        М.П.Коваль

Суддя                                        Ю.В.Осіпов