П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/12798/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/107/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Бердій М.А.
Заочне рішення суду першої інстанції 
проголошено (повний текст) 
03 березня 2016 року в м. Рівне
Рівненської області 

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.;
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк";
відповідач: ОСОБА_1 ;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
в с т а н о в и в:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" (далі – АТ " Дельта банк" або банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі – АКІБ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11211525000, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 46 000 доларів США. 
З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором 07 вересня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 631222. За його умовами ОСОБА_1 передав у заставу банку нерухоме майно — двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на праві власності. 
Згодом, 08 грудня 2011 року, між первинним кредитором та позивачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до АТ "Дельта банк" перейшли права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 11211525000 від 07 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 . Оскільки позичальник неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 1 307 969,70 гривень, з яких: за кредитом - 764 743,47 гривень, за відсотками — 543 226,23 гривень. 
З наведених підстав просив в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності щодо цього нерухомого майна.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 11211525000 від 07 вересня 2007 року у розмірі 60 521,16 доларів США, що еквівалентно 1 307 969,70 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом – 764 743,47 гривень; сума заборгованості за відсотками – 543 226,23 гривень; перед АТ "Дельта банк" звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 47, 2 м2, житловою площею 26, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 вересня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. за реєстровим № 4529 (зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 07 вересня 2007 року за № 4569901).
Визнано за АТ "Дельта банк" право власності на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 47, 2 м2, житловою площею 26, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 вересня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. за реєстровим № 4529 (зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 07 вересня 2007 року за № 4569901).
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта банк" 420 гривень за розміщення в засобах масової інформації в газеті "Урядовий кур`єр" оголошення про виклик в судове засідання.
Роз`яснено, що в порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Роз`яснено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж десяти днів з дня отримання його копії.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
На заочне рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав про те, що розгляд справи в суді попередньої інстанції відбувся без його участі, адже він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Звертав увагу на те, що судові повістки та копія позовної заяви не надсилалися за фактичною адресою проживання, тобто на АДРЕСА_1 , хоча вона була відома банку з огляду на іпотечний договір. Через неналежне повідомлення його позбавили можливості надати пояснення, заперечення, заявити клопотання, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання позивачу, подати зустрічний позов тощо, що порушило його право на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України. 
Посилався на те, суд при розгляді справи не врахував факту придбання спірної квартири частково за особисті кошти грошові кошти ОСОБА_1 , а саме 6 000 доларів США. При цьому спірна квартира є єдиним місцем проживання родини відповідача, а відповідно за ст. 109 ЖК УРСР та правової позиції Великої Палати Верховного Суду в справі № 361/4481/19 виселення з такого житла можливе лише за умови надання іншого приміщення. 
Стверджував й про те, що позовну заяву було подано після спливу загального трирічного строку позовної давності, оскільки з моменту останнього платежу у 2010 році до моменту звернення банку з позовом у 2015 році минуло понад п`ять років і позовна давність не переривалася.
З викладених міркувань просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позову АТ "Дельта банк" відмовити у повному обсязі, призначивши новий розгляд справи в Рівненському міському суді.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися, хоча про таке право було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 205 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 263, 367 ЦПК України у редакції, яка діє на час перегляду справи апеляційним судом, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 07 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11211525000, за умовами якого позичальнику надано банком кредит у розмірі 46 000 доларів США (т.2 а.с. 97-100).
У розділі 2 договору вказується про те, що виконання зобов`язань позичальника за ним забезпечується заставою нерухомості – належної позичальнику на праві власності двокімнатної квартири площею 47, 2 м2 та порукою ОСОБА_2 .
Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між контрагентами укладено іпотечний договір № 631222, за яким ОСОБА_1 передав кредитодавцю (іпотекодержателю) в іпотеку належну йому двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 94-95). 
Відповідно до п.4 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках: зазначених в п.п.2.1.1-2.1.2. цього договору іпотеки; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі ліквідації юридичної особи іпотекодавця; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.
Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. У випадках, зазначених в п.п.2.1.1-2.1.2. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавця повідомлення, оформлене згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку". У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.
Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України "Про іпотеку".
Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку".
08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та АТ "Дельта банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відбулося відступлення прав вимоги, в т.ч. і до ОСОБА_1 за відповідними іпотечним та про надання споживчого кредиту договорами (т.2 а.с. 26-44).
В подальшому, 26 серпня 2015 року, банком на адресу відповідача надіслана письмова вимога вих. № 31.4-08/9520/15 про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що відповідає положенням ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та змісту іпотечного договору.
Пред`являючи позов, АТ "Дельта банк" покликалося на те, що через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 31 липня 2015 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 1 307 969,70 гривень, із яких: 764 743,47 гривень — за кредитом; 543 226,23 гривень — за відсотками.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов АТ "Дельта банк".
Нормою частин 1, 3 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Відповідно до ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст. 590, ст.ст. 610-612 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. 
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. 
Відповідно до ч.1 ст. 257, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом з тим частиною 1 ст. 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. 
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
При цьому колегія суддів звертає увагу, що основне зобов`язання за кредитним договором не було виконано, тому іпотечні зобов`язання як акцесорні залишаються чинними і тривають. Отже, позовна давність при вирішенні спірних правовідносин не спливла. 
Оскільки в іпотеку передавалася вся квартира, тому й звернення стягнення на це нерухоме майно повинно було здійснюватись в повному обсязі, тобто факт її придбання позичальником частково за свої грошові кошти не змінює обсягу зобов`язань за іпотечним договором. 
Доводи заявника про матеріально-правові норми, усталену судову практику та будь-які обставини, що пов`язані з його виселенням та (або) виселенням членів його родини з квартири, апеляційним судом відхиляються, адже виходять за межі предмета спору, а відповідні матеріально-правові вимоги позивачем не заявлялися. 
Обґрунтованих підстав вважати, що суд попередньої інстанції не виконав встановленого главою 7 у чинній на час ухвалення заочного рішення редакції Цивільного процесуального кодексу України обов`язку щодо повідомлення відповідача не встановлено. 
Зокрема, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. 
З оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті "Урядовий кур`єр" № 25 за 09 лютого 2016 року. При цьому судом стягнуто із нього 420 гривень судових витрат за розміщення в засобах масової інформації в газеті "Урядовий кур`єр" оголошення про виклик в судове засідання.
Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
Отже, аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у засіданні суду апеляційної інстанції.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2016 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:         С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук