ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
16 грудня 2025 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/534/23(921/587/25) 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Гевка В.Л. розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом: Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України”, 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, 8
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР”, 76019, м. Івано - Франківськ, вул. Василіянок,49 прим.17
про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості у сумі 559 767,81 грн, а саме: 449 646,40 грн. – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном; 79 807,72 грн – пеня; 22 295,23 грн – інфляційні втрати ; 8 018,46 грн – 3% річних 
в межах справи №921/534/23 Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

За участі учасників та їх представників:
Позивача: адвокат Кантелюк Томаш-Теодор Юрійович (відсутній при оголошенні скороченої (вступної та резолютивної) частини);
Відповідача: не з`явився.

1. Суть та рух справи.
У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа № 921/534/23 за заявою кредитора: Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів до боржника: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, буд.8 за участі:Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9 та Центрального відділу з питань банкрутства Управління банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11 про банкрутство.
Позивач – Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР», у якій просить суд:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» повернути майно, яке було орендоване, згідно договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023 р.;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» заборгованості 529 781,41 грн. за Договором оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023 р., а саме: 419 660,00 грн. – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 79 807,72 грн – пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 22 295,23 грн – інфляційні втрати ; 8 018,46 грн – 3% річних.
Ухвалою суду від 09.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №921/534/23 Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 04.11.2025 о 10 год. 00 хв. відкладалося востаннє на 24.11.2024.
20.10.2025 позивач звернувся до суду із Заявою про збільшення позовних вимог, у якій із посиланням на зазначені в ній обставини збільшує позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача : 449 646,40 грн – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 79 807,72 грн – пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 22 295,23 грн – інфляційні втрати ; 8 018,46 грн – 3% річних.
Ухвалою від 01.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.12.2025.
У призначене судове засідання 16.12.2025 з`явився представник позивача, позовні вимоги, підтримав. Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. 
Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В силу пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Враховуючи положення статей 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень, а також здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами за відсутності належно повідомленого відповідача.
В судовому засіданні 16.12.2025 судом ухвалено скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

1.1. Розгляд заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог. 
20.10.2025 позивач звернувся до суду із Заявою про зменшення/збільшення розміру позовних вимог (вх№7342), у якій зазначив, що при підготовці позовної заяви заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р. складала - 419 660,00 грн, проте під час подання позовної заяви до суду заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном зросла до 449 646,40 грн (копію довідки про заборгованість ТзОВ «ДБК АВТОДОР» долучено до заяви).
На підставі зазначеного та із посиланням на пункт 2 частини 2 статті 46 ГПК України просить суд вважати заяву такою що не змінює предмета або підстав позову та вважати правильним пункт 3 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції:
- 449 646,40 грн – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.;
- 79 807,72 грн – пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.;
- 22 295,23 грн – інфляційні втрати ;
- 8 018,46 грн – 3% річних.
Суд враховує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Разом з тим суд зазначає, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Саме таким процесуальним правом подання заяви про збільшення розміру позовних вимог скористався позивач в частині збільшення заборгованості з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023, про що повідомив іншу сторону справи, що відповідає приписам статті 46 ГПК України.
Водночас враховуючи прийняття судом заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, дотримуючись принципів рівності сторін перед законом та судом, змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, задля надання можливості відповідачу в справі скористатися правом на подання заперечень проти позову з урахуванням збільшення ціни позову, суд ухвалою від 11.11.2025 прийняв вказану заяву позивача до розгляду та продовжив розгляд позовних вимог із такими позовними вимогами :
- 449 646,40 грн – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.;
- 79 807,72 грн – пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.;
- 22 295,23 грн – інфляційні втрати ;
- 8 018,46 грн – 3% річних.

2. Аргументи сторін.
2.1. Аргументи позивача.
Позовні вимоги, викладені позивачем у позовній заяві (вих. № б/н від 01.10.2025 (вх. №668 від 28.07.2025)), мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за договором оренди рухомого майна зобов`язань по проведенню своєчасного розрахунку за користування Автомобілем для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ – 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 .
Зазначає, що пунктом 11.1. Договору встановлено, що строк дії договору до одного року до 09.03.2024 р. і діє з моменту його підписання обома сторонами.
Проте, як зазначає позивач, після завершення строку дії договору Орендар не повернув Орендодавцеві рухоме майно.
Крім того, пунктом 3.9., передбачено, що у разі припинення (розірвання) Договору Орендар сплачує надані послуги до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплати заборгованості за надані послуги, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи штрафні санкції, інших видів відповідальності та/або відшкодувань у випадку спричинення шкоди орендованим машинам/завдання збитків Орендодавцю.
Однак, відповідачем було сплачено платежі передбачені п. 3.9. договору до липня 2024 року і з липня 2024 року відповідачем платежі не сплачувались, рухоме майно не повернуто.
Внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР” утворилася заборгованість в розмірі 559 767 грн 81 коп. (449 646,40 грн – заборгованість з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 79 807,72 грн – пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023р.; 22 295,23 грн – інфляційні втрати ; 8 018,46 грн – 3% річних), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.
А також виконання зобов`язань за умовами договору щодо повернення рухомого майна позивачу. 
Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для захисту у судовому порядку порушеного майнового права, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом.

2.2. Аргументи відповідача.
Відповідач участі повноважного представника у судових засіданнях не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку, у відповідності до статей 120, 121 ГПК України

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Розглянувши матеріали справи, доводи позивача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.
Підставою звернення Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” до суду із позовом у даній справі стало порушення відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю “Дорожня будівельна компанія Автодор” умов Договору оренди рухомого майна в частині зобов`язання по поверненні майна Орендодавцю після закінчення строку дії договору оренди та виконання зобов`язання із сплати орендної плати. 
Як встановлено судом, 01.03.2023 між ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ТзОВ «ДБК АВТОДОР» укладено договір оренди рухомого майна №22-РМ строком до одного року до 09.03.2024 р.
Згідно, п.1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування рухоме майно: Автомобіль для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ – 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, шасі Y7F65055080808437, інвентарний №1157, первісна вартість 792287,96 – грн., що обліковується на балансі: Філії «Тернопільська ДЕД» за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Промислова,1, балансова (первісна) вартість, якого становить 792 287,96 грн.
Відповідно до п.3.2. даного Договору, розмір орендної плати за Автомобіль для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ – 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, шасі НОМЕР_2 , інвентарний №1157 – орендна плата за місяць 29 986,40 грн з ПДВ.
Відповідно до п.3.4 Договору, орендна плата, включаючи ПДВ, перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що передує розрахунковому.
Пунктом 11.1. Договору встановлено, що строк дії договору до одного року до 09.03.2024 р. і діє з моменту його підписання обома сторонами.
На виконання умов Договору оренди рухомого майна від 01.03.2023 р. №22-РМ Орендодавець - ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», в особі директора Бойковського Івана Богдановича, що діє на підставі Статуту з одного боку, та ТзОВ «ДБК АВТОДОР» (надалі - Орендар), в особі директора Герули Павла Генріховича, що діє на підставі Статуту, з другого боку уклали Акт приймання-передачі передачу Орендодавцем та прийняття Орендарем в тимчасове платне користування Машини, обліковується на балансі філії «Тернопільської ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» BAT «ДАК «Автомобільні дороги України» та знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Промислова, 1.
Вказаний Акт приймання – передачі Машини підписано сторонами без будь яких зауважень чи заперечень.
Проте, як встановлено судом, в порушення умов договору, після завершення строку дії договору Орендар не повернув Орендодавцеві рухоме майно.
Пунктом 3.9. передбачено, що у разі припинення (розірвання) Договору Орендар сплачує надані послуги до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплати заборгованості за надані послуги, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи штрафні санкції, інших видів відповідальності та/або відшкодувань у випадку спричинення шкоди орендованим Машинам/завдання збитків Орендодавцю.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було сплачено платежі передбачені п. 3.9. договору до липня 2024 року. Проте, з липня 2024 року відповідач в порушення умов договору, орендних платежів не сплачував, рухоме майно не повернув.
Станом на час розгляду спору заборгованість ТзОВ «ДБК АВТОДОР» перед ДП «Тернопільський облавтодор» за користування рухомим майном після закінчення строку дії договору оренди в період з липня 2024 року по вересень 2025 року (включно) становить 449 796,00 грн, що підтверджується довідкою (№05-8/457 від 08.10.2025), виданою бухгалтерією ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України". 
З огляду на зазначене позивачем, на підставі умов Договору та положень загального законодавства, нараховано та заявлено до стягнення, окрім суми основного боргу (449 796,00 грн) : 79 807,72 грн – пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання із сплати орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна № 22-РМ від 01.03.2023 ; 22 295,23 грн – інфляційних втрат; 8 018,46 грн – 3% річних.

4. Норми права та судова практика, які застосував суд.
Відносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативними актами.
Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом статей 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктами 3,4 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1-3 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором найму.
У відповідності до частини 1статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Із змісту частини 1 статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Статтею 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Згідно частин 1-5 статті 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Договір найму укладається на строк, встановлений цим договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. (стаття 763 ЦК України).
Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. (стаття 764 ЦК України).
Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу. (стаття 798 ЦК України).
У відповідності до частини 1 статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Згідно із статтею 4 ГПК, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Згідно із статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
Із змісту частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Висновки суду із посиланням на норми закону.

5.1. Щодо заявленої до стягнення суми основного боргу та зобов`язання повернути орендоване майно. 
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. (частина 1 статті 759 ЦК України).
Так матеріалами справи доведено, що на виконання умов Договору оренди рухомого майна від 01.03.2023 №22-РМ, Орендодацем - Дочірнім підприємством “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” передано згідно Акту приймання-передачі Машини від 01.03.2023, а Орендарем - ТОВ “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР” прийнято в оренду рухоме майно - Автомобіль для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, шасі НОМЕР_2 , інвентарний №1157, первісна вартість 792287,96 грн., що обліковується на балансі Філії «Тернопільська ДЕД» за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Промислова,1, балансова (первісна) вартість, якого становить 792 287,96 грн.
Якщо договором встановлений обов`язок Орендаря сплатити кошти за орендоване рухоме майно та повернути орендоване майно в строк, визначений умовами договору, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. 
Факт укладення договору оренди та передачі в оренду рухомого майна, а також оплати відповідачем за користування вказаним вище майном за період до липня 2024 року підтверджений матеріалами справи. 
Отже з липня 2024 року відповідач плату за орендоване рухоме майно не проводив, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на час розгляду спору складає 449 646 грн 40 коп., що не заперечено самим відповідачем.
При цьому, доказів оплати відповідачем позивачу вказаної суми, як і доказів щодо повернення майна Орендодавцю, матеріали справи не містять та сторонами не надані.
У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ДБК АВТОДОР» своїх зобов`язань, ДП «Тернопільський облавтодор» 19.03.2025 р. направило претензію від 19.03.2025 р., яка була доставлена у точку доставки, проте не отримана адресатом. 
Враховуючи зазначене, а також те, що станом на час розгляду спору всупереч договірних зобов`язань, орендоване рухоме майно Орендарем не повернуто Орендодавцю, кошти за оренду рухомого майна не сплачені, а тому суд визнає позовні вимоги Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» повернути рухоме майно, яке було орендоване, згідно договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023 р. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» заборгованості за договором в сумі 449 646 грн 40 коп. правомірними, обґрунтованими, не спростованими відповідачем, а відтак такими, що підлягають до задоволення.

5.2. Щодо заявленої до стягнення пені в розмірі 79 807,72 грн. 
Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення пені у сумі 79 807 грн 72 коп., суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності, неустойка стягується за період, який не може перевищувати шестимісячний строк з моменту невиконання зобов`язання (якщо інший строк не встановлений договором).
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платник коштів сплачує на користь отримувача таких коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, установленому за угодою сторін (тобто в договорі). При цьому пеня обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в певний період (період прострочення).
Отже, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).
За порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині строків здійснення платежів, п.9.3. Договору передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день такої затримки (включаючи день оплати).
Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором.
З огляду на порушення строків оплати та наявності боргу за період, починаючи з 20.07.2024 по 23.09.2025 позивачем, у відповідності до пункту 9.3. Договору, проведено нарахування пені, розмір якої становить 79 807 грн 72 коп.
Враховуючи наявність та доведеність прострочення відповідачем оплати за передане йому в оренду рухоме майно, суд приходить до висновку, що нараховані у відповідності до пункту 9.3. договору вимоги про стягнення 79 807 грн 72 коп. є правомірними та такими, що підлягають до задоволення. 

5.3. Щодо позовних вимог в частині стягнення 8 018 грн 46 коп. - 3% річних та 22 295 грн 23 коп. - інфляційних втрат.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань Сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України. (п.9.1. Договору).
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, за змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому суд вказав, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 8 018 грн 46 коп., суд зазначає таке.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Так, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати за отримане в оренду рухоме майно, на підставі чого позивачем за неналежне виконання умов Договору та у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, нараховано за період з 20.07.2024 по 23.09.2025 та заявлено до стягнення з відповідача 8 018 грн 46 коп. 3% річних. 
Судом, перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він виконаний правильно, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 8 018 грн 46 коп. є такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявлені.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 22 295 грн 23 коп., суд зазначає таке. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.
У зв`язку з порушення строків оплати за користування отриманим в оренду майном, позивачем за неналежне виконання умов Договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 22 295 грн 23 коп.
Разом з тим суд, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат за допомогою програми "ips.ligazakon.net/calculator" в межах визначеного позивачем періоду зазначає, що правомірним є нарахування в розмірі 23 651 грн 33 коп., а не 22 295 грн 23 коп., як зазначено у позовних вимогах.
Поряд з цим, зважаючи на диспозитивність судового процесу, а також на те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають інфляційні втрати в заявленому позивачем розмірі - 22 295 грн 23 коп. як такі, що є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та не запереченими відповідачем.

6. Загальний висновок.
У відповідності з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ГПК України).
Згідно з статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Суд, дослідивши подані докази, визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статті 86 ГПК України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про :
зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» повернути Дочірньому підприємству “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” майно, яке було орендоване, згідно договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023, а саме : Автомобіль для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ – 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, шасі НОМЕР_2 , інвентарний №1157, що обліковується на балансі: Філії «Тернопільська ДЕД» за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Промислова,1, балансова (первісна) вартість, якого становить 792 287,96 грн ;
стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР” в користь Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” : 449 646 грн 40 коп. основного боргу з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023, 79 807 грн 72 коп.- пені, 8 018 грн 46 коп. – 3% річних та 22 295 грн 23 коп. - інфляційних втрат, підлягають до задоволення.

7. Судові витрати.
Згідно із нормами ГПК України розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 129 ГПК України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви, позивачем, згідно платіжної інструкції № 2019 від 17.11.2025, сплачено 6 717 грн 22 коп. судового збору.
А тому, відповідно до вимог статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 6 717 грн 22 коп. суд покладає на відповідача у справі та він підлягає стягненню в користь позивача.
Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 129, 233, 236, 238, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, - 

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР» повернути Дочірньому підприємству “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” майно, яке було орендоване, згідно договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023, а саме : Автомобіль для розподілення протиожиледних матеріалів з обладнанням Stratos на базі КрАЗ – 65055, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, шасі НОМЕР_2 , інвентарний №1157, що обліковується на балансі: Філії «Тернопільська ДЕД» за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Промислова,1, балансова (первісна) вартість, якого становить 792 287,96 грн. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР” на користь Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України”, заборгованість в сумі 559 767 грн 81 коп., з яких: 449 646 (чотириста сорок дев`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 40 коп. основного боргу з орендної плати за користування рухомим майном після завершення Договору оренди рухомого майна №22-РМ від 01.03.2023, 79 807 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сім) грн 72 коп. - пені, 8 018 (вісім тисяч вісімнадцять) грн 46 коп. – 3% річних та 22 295 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 23 коп. - інфляційних втрат.
4. Судові витрати, в порядку статті 129 ГПК України, покласти на відповідача.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР” на користь Дочірнього підприємства “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України” 6 717 (шість тисяч сімсот сімнадцять) грн 22 коп. судового збору. 
6. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач: Дочірнє підприємство “Тернопільський облавтодор” Відкритого Акціонерного Товариства “Державна Акціонерна Компанія “Автомобільні дороги України”, 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, 8, (код ЄДРПОУ 31995099);
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ДОРОЖНЯ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВТОДОР”, 76019, м. Івано - Франківськ, вул. Василіянок,49 прим.17, (код ЄДРПОУ 43369422). 

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України. Повне рішення, з урахуванням відпустки та тимчасової непрацездатності судді, складено – 04.02.2026. Повний текст рішення надіслати учасникам справи до їх електронних кабінетів в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС. 

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022. 

Суддя В.Л. Гевко