РІШЕННЯ
Іменем України

12 січня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/993/22 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали заяви ліквідатора Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» - арбітражного керуючого Забаріна Антона Федоровича про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника, поданої в межах справи за заявою
КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (код 34863309)
30068, с. Крупець Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області, вул. Богдана Хмельницького, 43
БОРЖНИК: Фермерське господарство «САПФІР-М.М.» (код 35274787)
15122, с. Хоробичі Городнянського району Чернігівської області, вул. Гагаріна, 24
про відкриття провадження у справі про банкрутство
 	
за участі представників учасників справи:
від позивача: не з`явився
від третьої особи: Стеценко А.І – адвокат 
від відповідача: Боєва О.В. – адвокат (ордер серії ВА № 1106576 від 04.03.2025)

В судовому засіданні 12.01.2026, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення.

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2022 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (надалі – кредитор) про відкриття провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» (надалі – боржник) на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2022 була прийнята до розгляду.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2022, зокрема відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сиволобова М.М.
Постановою Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2023 припинено процедуру розпорядження майном Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» та повноваження розпорядника майна боржника Сиволобова М.М.; визнано банкрутом Фермерське господарство «САПФІР-М.М.»; відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; ліквідатором банкрута призначити арбітражного керуючого Сиволобова М.М.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.06.2024 постановлено, зокрема відсторонити арбітражного керуючого Сиволобова М.М. від виконання повноважень ліквідатора Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; ліквідатором Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» призначити арбітражного керуючого Забаріна А.Ф.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.03.2025 постановлено залучити ОСОБА_1 до участі у справі про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в якості уповноваженої особи учасників останнього.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.11.2025 постановлено продовжити строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута Забаріна А.Ф. до 03 лютого 2026 року включно.
03.10.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 03.10.2025 № 02-5/500 ліквідатора Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» - арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника (надалі – Заява), якою ліквідатор просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 32 592 651,84 грн.
Звертаючись із Заявою арбітражний керуючий Забарін А.Ф. посилається на наявність підстав для покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» ОСОБА_1 у відповідності до ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.
При цьому, заявник вказує, що станом на 05.09.2022 боржник мав щонайменше п`ять кредиторів, строк виконання зобов`язань перед якими вже настав, а саме:
строк виконання зобов`язання перед ПП «АДЛЄР» настав в травні 2022 року, а вже 08.08.2022 було винесено рішення третейського суду, яким підтверджено факт прострочення такої заборгованості;
строк виконання зобов`язання перед ТОВ «БАЙЄР» з оплати коштів за фінансовою аграрною розпискою настав 16.10.2021;
строк виконання зобов`язання перед ТОВ «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС» настав 01.11.2021, а за умовами додаткової угоди, яку не було виконано, строк виконання зобов`язання пролонгувався до 01.09.2022; відповідно станом на 02.09.2022 таке зобов`язання в будь-якому випадку було простроченим;
строк виконання зобов`язання перед ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» настав 08.02.2022;
строк виконання зобов`язання перед ФГ «Розвиток» настав 04.09.2022;
строк виконання зобов`язання перед ТОВ «Суффле Агро Україна» з оплати коштів за фінансовою аграрною розпискою настав 26.09.2021.
Загальна сума чистої заборгованості (без штрафних санкцій) складала станом на 05.09.2022 – 17 283 407,27 грн (2 026 761,70 + 3 067 112,48 + 7 243 386,40 + 4 137 402,00 + 418 887,38 + 364 357,31+ 25 500,00), а загальна заборгованість з відсотками річних, індексацією, та неустойкою складала станом на 05.09.2022 близько 30 мільйонів грн.
Щодо наявності факту неплатоспроможності, коли задоволення вимог одного або кількох кредиторів призводить до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, ліквідатор Забарін А.Ф. зазначає, що згідно Балансу ФГ «Сапфір-М.М.» (станом на 31.12.2022) обсяг активів боржника на кінець 2022 року становив 65 878 200,00 грн; при цьому, протягом 2022 року в 10 разів знизилась вартість основних засобів, в 7 разів зменшились запаси, а понад 90% активів склала саме дебіторська заборгованість; тобто вбачається активне зменшення реальних активів боржника, що є негативним показником в розумінні його платоспроможності.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.10.2025 постановлено:
заяву від 03.10.2025 № 02-5/500 арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника прийняти та приєднати до матеріалів справи.
розгляд заяви здійснювати в межах справи № 927/993/22 про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» за правилами загального позовного провадження.
призначити розгляд заяви в підготовчому засіданні на 06 листопада 2025 року; 
встановити процесуальний строк для подання ОСОБА_1 відзиву на заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
встановити процесуальний строк для подання головою комітету кредиторів – Товариством з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» письмових пояснень щодо заяви – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
викликати для участі в судовому засіданні арбітражного керуючого Забаріна Антона Федоровича в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;
викликати для участі в судовому засіданні ОСОБА_1 (або його повноважного представника) в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.
викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» як голову комітету кредиторів. Повідомити товариство, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду заяви;
зобов`язати відповідача – ОСОБА_1 надати відповіді на питання, поставлені заявником – арбітражним керуючим Забаріним Антоном Федоровичем у заяві від 03.10.2025 № 02-5/500, у формі заяви свідка, вимоги до оформлення якої встановлені ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, з наданням доказів, що підтверджують відповідні обставини.
27.10.2025, у встановлений законом процесуальний строк, ОСОБА_1 надано до Господарського суду Чернігівської області відповіді на питання, поставлені позивачем – арбітражним керуючим Забаріним Антоном Федоровичем у заяві від 03.10.2025 № 02-5/500, у формі заяви свідка.
30.10.2025, у встановлений судом процесуальний строк, через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 29.10.2025 на Заяву, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з доводами та вимогами арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. та вважає, що підстави для задоволення Заяви відсутні.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що, на його думку, арбітражний керуючий Забарін А.Ф. належними засобами доказування не довів факт виникнення у ОСОБА_1 обов`язку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Також відповідач вважає, що арбітражний керуючий Забарін А.Ф. не вчинив жодних дій, спрямованих на стягнення дебіторської заборгованості (розмір якої за даними боржника становив 61 913 559,25 грн), зокрема, з найбільших боржників ТОВ «Українські Лани Груп» (24 773 657,52 грн), ТОВ «Сім Агро Техно Плюс» (1 747 998,00 грн), ТОВ «СІМ АГРО» (10 455 493,48 грн); при цьому, ОСОБА_1 вказує, що ним ліквідатору були надані всі документи, що підтверджують існування дебіторської заборгованості, у т.ч. з боку вказаних товариств, однак жодних дій, спрямованих на стягнення грошових коштів арбітражним керуючим Забаріним А.Ф. вчинено не було.
Додатково відповідач вказує, що внаслідок подій лютого-березня 2022 року вся бухгалтерська документація господарства була втрачена, про що згідно з правилами Податкового кодексу України листом від 31.05.2022 № 31/5/22 було повідомлено Головне управління ДПС у Чернігівській області; як наслідок – ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку він вчинив всі дії, передбачені законом, а починаючи з 15.11.2023 обов`язок по відновленню первинних документів покладається саме на ліквідатора.
05.11.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» щодо відзиву, зі змісту якого вбачається, що товариство вважає позицію ОСОБА_1 щодо спірних правовідносин недостовірною, суперечливою та такою, що жодним чином не спростовує доводи арбітражного керуючого Забаріна А.Ф.
06.11.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 05.11.2025 №05-11/2025 арбітражного керуючого Забаріна А.Ф., яка за своїм змістом фактично є відповіддю на відзив.
Зі змісту даної заяви по суті справи вбачається, що арбітражний керуючий Забарін А.Ф. не погоджується з твердженнями ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність та недоведеність.
Так, зокрема, щодо втрати господарством документів арбітражний керуючий Забарін А.Ф. вказує, що під час виконання ним повноважень ліквідатора банкрута, відповідно до положень ч. 2 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, ним, на адресу попереднього голови господарства ОСОБА_1 направлено лист № 02-5/24 від 01.07.2024 «Про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.» з проханням передати всю бухгалтерську та іншу документацію господарства, а також всі його печатки, штампи, матеріальні та інші цінності, тощо, а також повідомити про передачу ОСОБА_1 раніше документів та цінностей господарства іншим особам, а також про відомі цінності і документи юридичної особи та місця їх знаходження або про осіб, в яких вони знаходяться.
Вказане звернення надсилалося на поштову адресу ОСОБА_1 , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на юридичну адресу ФГ «САПФІР-М.М.», однак відповідь на нього надана не була, про неможливість передачі запитуваних документів ОСОБА_1 не повідомляв, жодних доказів на підтвердження цього не надавав.
Надалі арбітражний керуючий Забарін А.Ф. звертався до Господарського суду Чернігівської області з клопотанням про зобов`язання голови Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» Корецького Олександра Онiсiмовича передати ліквідатору Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» ОСОБА_2  печатки та штампи Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; засновницькі та установчі документи юридичної особи – Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; матеріальні та інші цінності Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; бухгалтерську документацію (прибуткові накладні, видаткові накладні, касові книги, прибуткові та видаткові касові ордера, податкові звіти, податкові декларації за 2019-2022 роки) та іншу документацію Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; господарські договори та додатки до них, де стороною є Фермерське господарство «САПФІР-М.М.» (в т.ч. на реалізацію придбання рухомого а нерухомого майна) із накладними на реалізацію та набуття товарів або послуг за 2019-2022 роки.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2025 у справі № 927/993/22 вказане вище клопотання було задоволено, видано відповідний наказ; надалі виконавчий документ був пред`явлений до виконання, відкрито виконавче провадження, яке станом на сьогоднішній день триває у зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання судового рішення; при цьому, ліквідатор зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до Господарського суду Чернігівської області з клопотання про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, через непереборні та об`єктивні обставини.
Надану за підписом ОСОБА_1 довідку ФГ «САПФІР-М.М.» від 31.05.2022 щодо втрати поточних та архівних документів господарства ліквідатор вважає такою, що не може слугувати доказом втрати бухгалтерських документів юридичної особи, адже у ній не зазначено конкретний перелік документів, які були втрачені (інша довідка, після проведення інвентаризації первинної документації, господарством в подальшому не складалася).
Також ліквідатор звертає увагу на невиконання ОСОБА_1 виданого Господарським судом Чернігівської області наказу від 10.01.2025 № 927/993/22 щодо передачі зареєстрованого за господарством комбайну зернозбирального марки ДОН-1500, 1990 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , що також свідчить про недобросовісність попереднього керівника господарства та його ухилення від передачі майна боржника задля погашення грошових вимог кредиторів.
Також арбітражний керуючий Забарін А.Ф. не погоджується з доводами ОСОБА_1 стосовно начебто не вчинення ліквідатором дій, спрямованих на стягнення дебіторської заборгованості, оскільки на адреси дебіторів (у т.ч. ТОВ «Українські Лани Груп», ТОВ «Сім Агро Техно Плюс», ТОВ «СІМ АГРО») ним були направлені відповідні претензії з проханням погасити існуючу заборгованість або надати докази на підтвердження факту її відсутності; однак такі звернення залишилися без відповіді.
При цьому, ліквідатор вказує, що, на його думку, відповідна дебіторська заборгованість є безнадійною з огляду на відсутність у боржників відповідного майна, за рахунок якого можна здійснити стягнення, а також з огляду на не передачу ОСОБА_3 оригіналів первинної документації щодо вказаних контрагентів.
В підготовчому засіданні 06.11.2025 повноважна представниця ОСОБА_1 – адвокат Боєва О.О. заявила усне клопотання про залишення Заяви без руху як таку, що не відповідає вимогам ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить відомостей, зокрема, про наявність або відсутність електронного кабінету заявника.
Розглянувши дане клопотання ОСОБА_1 , в підготовчому засіданні 06.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про залишення його без задоволення, оскільки відповідно до абз. 4 ч. 8 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.
Оскільки Заява подана до Господарського суду Чернігівської області через систему «Електронний суд», заявник – арбітражний керуючий Забарін А.Ф. в силу прямої вказівки закону звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.
В підготовчому засіданні 06.11.2025 повноважна представниця ОСОБА_1 повідомила про намір скористатися своїм процесуальним правом на подання заперечення щодо відповіді арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. на відзив та письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» щодо відзиву.
За заявами арбітражного керуючого Забаріна А.Ф., Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» та ОСОБА_1 призначене на 06.11.2025 підготовче засідання було проведено в режимі відеоконференції.
В підготовчому засіданні 06.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.11.2025; одночасно встановлено процесуальний строк для подання ОСОБА_1 заперечення – до 17 листопада 2025 року включно; також постановлено наступне підготовче засідання провести в режимі відеоконференції.
17.11.2025, у встановлений судом процесуальний строк, через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області Корецьким О.О. подані заперечення від 17.11.2025 № 17/11/25-1 та № 17/11/25-2, зі змісту яких вбачається, що останній не погоджується з доводами арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» та підтримує свою думку щодо спірних правовідносин, викладену у відзиві на Заяву.
В підготовчому засіданні 20.11.2025 повноважна представниця Корецького О.О. заявила усне клопотання про зобов`язання арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. надати лист ФГ «САПФІР-М.М.», яким господарство повідомляло орган державної податкової служби про втрату бухгалтерської та іншої документації; за твердженням представника відповідача, такий лист знаходиться в Електронному кабінеті платника податків ФГ «САПФІР-М.М.», до якого має доступ ліквідатор. 
Заслухавши пояснення повноважної представниці Корецького О.О., суд роз`яснив їй, що за правилами ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. При цьому, порядок подання такого клопотання та його зміст також встановлені ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.
Представник відповідача заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки та подання нею клопотання про витребування доказів.
Присутні в підготовчому засіданні 20.11.2025 позивач та повноважний представник ТОВ «Суффле Агро Україна» заперечили проти даного клопотання представника ОСОБА_1 .
Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в підготовчому засіданні 20.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про залишення його без задоволення, оскільки відповідач мав достатньо часу для звернення до суду з клопотанням про витребування доказів. Крім того, суд враховує, що відзив на заяву не містить зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2025 постановлено:
закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04 грудня 2025 року;
викликати для участі в судовому засіданні Корецького Олександра Онісімовича (або його повноважного представника) в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;
клопотання арбітражного керуючого Забаріна А.Ф., Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» та ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити;
проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
Повноважна представниця ОСОБА_1 – адвокат Боєва О.В. належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення призначеного на 04.12.2025 судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздрукованою з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», однак процесуальним правом на участь у ньому не скористалася; на зв`язок з метою участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не вийшла.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2025, зокрема, постановлено призначити судове засідання на 18 грудня 2025 року; проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
Постановляючи ухвалу від 04.12.2025, суд зазначає, що при розгляді 04 грудня 2025 року справи № 927/993/22 було виявлено непрацездатність системи відеоконференцзв`язку: у зв`язку з технічними проблемами на сервісі Easycon, було неможливо підключитись до системи відеоконференцзв`язку Easycon (Акт від 04.12.2025 № 365-25 про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку); як наслідок – судове засідання, в якому взяли участь представники позивача та третьої особи було припинено.
В судовому засіданні 18.12.2025 оголошено перерву до 05.01.2026; проведення наступного судового засідання постановлено здійснити в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні 05.01.2026 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та проголошення на 12.01.2026 на 12 год. 00 хв.
Процесуальним правом на участь в призначеному на 12.01.2026 судовому засіданні позивач не скористався.
Призначене на 12.01.2026 судове засідання проведено в режимі відеоконференції.
Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін та Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:
за правилами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Фермерське господарство «САПФІР-М.М.» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 26.05.2008, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 10441020000000379.
Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, єдиним учасником ФГ «САПФІР-М.М.» являється ОСОБА_1 ; він також був і керівником ФГ «САПФІР-М.М.» до визнання боржника банкрутом.
Як вбачається з матеріалів справи, вищезгаданою ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2022, серед іншого, постановлено визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» в розмірі 7 243 386,40 грн, 24 810,00 грн судового збору та 60 300,00 грн витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2023, зокрема, постановлено визнати грошові вимоги:
Приватного підприємства «АДЛЄР» в розмірі 3 818 032,34 грн (2 026 761,70 грн – борг, 472 347,13 грн – індексація ціни товару (дооцінка вартості товару, курсова різниця), 109 822,02 грн – тридцять процентів річних з простроченої суми, 405 352,34 грн – штраф, 183 241,46 грн – пеня, 25 500,00 грн – третейський збір згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 26.08.2022 у справі № 20/22 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі № 873/84/22; а також додатково нараховані за період з 09.08.2022 по 20.12.2022 тридцять процентів річних з простроченої суми в сумі 222 971,98 грн та 372 035,71 грн пені) та 5 368,00 грн судового збору;
Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС» в розмірі 5 739 617,84 грн (3 067 112,48 грн – борг, 871 816,22 грн – двадцять п`ять процентів річних з простроченої суми, 613 422,50 грн – штраф, 1 187 266,64 грн – пеня) та 5 368,00 грн судового збору, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника;
додаткові грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» в розмірі 8 955 926,56 грн (1 892 080,92 грн – нарахований на суму боргу індекс інфляції, 4 163 070,25 грн – сорок вісім процентів річних з простроченої суми, 2 900 775,39 грн – пеня) та 5 368,00 грн судового збору;
Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЙЄР» в розмірі 4 137 402,00 грн (борг) та 5 368,00 грн судового збору, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника;
Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» в розмірі 620 884,38 грн (418 887,38 грн – борг, 112 174,25 грн – нарахований на суму боргу індекс інфляції, 12 837,86 грн – три проценти річних з простроченої суми, 76 984,88 грн – пеня) та 5 368,00 грн судового збору.
Іншою ухвалою суду від 14.09.2023 у т.ч. постановлено визнати грошові вимоги:
Фермерського господарства «Розвиток» в розмірі 364 357,31 грн (285 510,12 грн – борг, 16 887,59 грн – нарахований на суму боргу індекс інфляції, 2 510,92 грн – три проценти річних з простроченої суми, 59 448,68 грн – пеня) та 5 368,00 грн судового збору;
Головного управління ДПС у Чернігівській області в розмірі 3 045,42 грн (борг) та 5 368,00 грн судового збору;
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра» в розмірі 744 106,14 грн (борг) та 5 368,00 грн судового збору.
Ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2024, від 23.07.2024, від 12.12.2024 та від 25.02.2025 постановлено визнати грошові вимоги: 
Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в розмірі 218 276,05 грн (борг) та 4 844,80 грн судового збору;
Головного управління ДПС у Полтавській області в розмірі 104 982,99 грн та 6 056,00 грн судового збору;
Головного управління ДПС у Чернігівській області в розмірі 468 085,00 грн та 6 056,00 грн судового збору;
Головного управління ДПС у Чернігівській області в розмірі 23 482,62 грн та 6 056,00 грн судового збору.
Таким чином, загальний розмір кредиторської заборгованості становить 32 592 651,85 грн.
Розглядаючи вимоги вищевказаних кредиторів, суд встановив наступні дати виникнення у ФГ «САПФІР-М.М.» заборгованості:
перед ТОВ «Суффле Агро Україна» - 25.09.2021 в розмірі 8 028 800,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 26.04.2021; станом на 14.12.2022 розмір безумовного грошового зобов`язання становив 7 243 386,41 грн;
перед ТОВ «БАЙЄР» - 15.10.2021 в розмірі 6 137 402,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 24.05.2021;
перед ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» - 07.12.2021 в розмірі 31 820,97 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1590)); 07.12.2021 в розмірі 49 102,02 грн договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1591)); 07.12.2021 в розмірі 268 935,29 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1592)); 07.01.2022 в розмірі 52 010,92 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1779)); 07.01.2022 в розмірі 16 839,88 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1780)); 07.02.2022 в розмірі 178,30 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.01.2022 № 81));
перед ПП «АДЛЄР» - 20.05.2022 в розмірі 203 693,52 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 1); 27.05.2022 в розмірі 2 504 047,62 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 3));
перед ТОВ «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС»: зважаючи на часткове виконання ФГ «САПФІР-М.М.» своїх зобов`язань за договорами поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 та № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021, заборгованість почала виникати: 28.07.2021 в розмірі 2 850,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 11.08.2021 в розмірі 110 469,42 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 11.08.2021), частково сплачено 12.08.2021 – 100 000,00); 16.09.2021 в розмірі 62 901,36 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 16.09.2021), частково сплачено 24.09.2021 – 31 450,68 грн; 01.10.2021 в розмірі 180 899,76 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 21.04.2021)); 15.10.2021 в розмірі 128 438,10 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 17.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 2 317 378,56 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 05.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 20 690,88 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 04.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 70 520,64 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 76 362,55 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 22.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 5 901,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 39 515,14 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 15.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 11 400,48 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 816 433,34 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 16.03.2021), частково сплачено 20.04.2021 – 150 000,00 грн та 10.12.2021 – 500 000,00 грн);
перед ФГ «Розвиток» - в розмірі 364 357,31 грн (285 510,12 грн – борг, 16 887,59 грн – нарахований на суму боргу індекс інфляції, 2 510,92 грн – три проценти річних з простроченої суми, 59 448,68 грн – пеня) – 31.08.2022 та 03.09.2022 за Договором поставки № 270722Р від 27.07.2022);
перед Головним управлінням ДПС у Чернігівській області в розмірі 3 045,42 грн (борг) – 09.11.2022 на підставі податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2022 року від 26.10.2022;
перед ТОВ «Агробудівельний альянс «Астра» в розмірі 744 106,14 грн (борг) – 10.12.2021, 28.12.2021, 04.07.2022 та 26.08.2022 згідно Договору купівлі-продажу № 00691-21СТ від 08.12.2021;
перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області в розмірі 218 276,05 грн (борг) – згідно розрахунку витрат на відшкодування потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (особи, яка має право на страхові виплати в разі втрати годувальника) в головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо страхувальника ФГ «САПФІР-М.М.» ЄДРПОУ 35274787 станом на 01 березня 2024 року
перед Головним управлінням ДПС у Полтавській області в розмірі 104 982,99 грн – 31.10.2022 та 30.01.2023 – 6 460,61 грн заборгованості по єдиному податку з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75% згідно податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2022 (звітна) від 18.02.2022, та 30.11.2022, 30.12.2022, 30.01.2023, 02.03.2023, 30.03.2023, 01.05.2023, 30.05.2023, 30.06.2023, 31.07.2023, 30.08.2023, 02.10.2023, 30.10.2023 98 522,38 грн – заборгованості по орендній платі з юридичних осіб) згідно податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік від 21.01.2022, за 2023 рік від 13.02.2023, довідкою від 06.05.2024 № 9636/5/16-31-13-10-07;
перед Головним управлінням ДПС у Чернігівській області – 28.12.2021 468 085,00 грн заборгованості по податку на додану вартість (збільшення податкового зобов`язання на суму 374 468,00 грн та 93 617,00 грн штрафних (фінансових) санкцій)) згідно податкового повідомлення-рішення від 08.12.2021 № 8826/25010700 на суму 468 085,00 грн, прийнятого на підставі Акту від 03.11.2021 № 7432/07/35274787 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ «Сапфір-М.М.», та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі № 620/1039/22;
перед Головним управлінням ДПС у Чернігівській області – 10.05.2023, 09.08.2023, 09.11.2023 23 482,62 грн заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2023 по 14.11.2023 включно згідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-ий – 4-ий квартали 2023 року.
Із наданої ліквідатором Забаріним А.Ф. фінансової звітності малого підприємства вбачається, що:
станом на 31.12.2019 розмір активів боржника становив 38 035,2 тис. грн;
станом на 31.12.2020 розмір активів боржника становив 39 665,9 тис. грн;
станом на 31.12.2021 розмір активів боржника становив 62 968,1 тис. грн;
станом на 31.12.2022 розмір активів боржника становив 65 878,2 тис. грн.
За змістом положень частини другої статті 197, частини першої статті 215, частини першої статті 216 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі – ГК України), частини четвертої статті 50, частини другої статті 75 Закону України «Про господарські товариства», попри загальне правило про відповідальність безпосередньо юридичної особи за допущені нею порушення у сфері господарювання (порушення своїх зобов`язань перед кредиторами), законодавець визначає також інших суб`єктів (третіх осіб), відповідальних за такі порушення, встановлюючи для цього певні підстави, умови та порядок.
Суб`єкти інші, ніж юридична особа - боржник, що відповідальні за порушення (виконання) зобов`язань боржника перед його кредиторами, визначені також положеннями спеціального нормативного акта з питань банкрутства - КУзПБ у межах покладення на цих суб`єктів за правилами цього Кодексу солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство.
За приписами абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ (тут і далі застосовується в редакції цього Кодексу, чинної на момент звернення ліквідатора банкрута у жовтні 2025 року із заявою про покладення солідарної відповідальності у спірних правовідносинах) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з абзацом другим частини шостої цієї статті КУзПБ, якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
Отже, солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21).
Звідси застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених / невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини перша, друга статті 34, частина шоста статті 39 КУзПБ).
Проте, виходячи з буквального прочитання частини шостої статті 34 КУзПБ, нормами якої визначені, зокрема, порядок та умови покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство, а також з положень частини другої статті 61 цього Кодексу, якими передбачено покладення на третіх осіб іншого виду відповідальності за зобов`язаннями боржника - субсидіарної, Суд відзначає, що положення частини шостої статті 34, як і положення частини другої статті 61 КУзПБ не відповідають критеріям якості закону в аспекті передбачуваності наслідків їх застосування (див., наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Корецький та інші проти України" (заява № 40269/02) від 03.04.2008, пункт 48).
Наведене підтверджується, зокрема, тим, що за висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 80)) в абзаці другому частини другої статті 61 КУзПБ термін "субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника" використаний в іншому значенні, ніж він використовується у ЦК України, а відповідальність насправді не є відповідальністю перед кредиторами, а є відповідальністю за збитки, завдані боржнику (див. також висновки, сформульовані Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21), пункти 9.13- 9.15).
Зазначене виключає можливість тлумачення положень частини шостої статті 34 та частини другої статті 61 КУзПБ за допомогою граматичного (філологічного) способу тлумачення, а потребує застосування і телеологічного тлумачення, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону).
Так, елементом принципу верховенства права, який визнається та діє в Україні та яким керується суддя, здійснюючи правосуддя (частина перша статті 8, частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 11 ГПК України), є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії", "Олександр Волков проти України").
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду національне законодавство має тлумачитися так, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 42), від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21)).
Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити відповідно до розумних цілей регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).
Для досягнення цих цілей суд має широкі повноваження, включаючи повноваження тлумачити закон у виключних випадках contra legem, тобто проти букви закону, але відповідно до духу закону або права загалом.
Принцип конкурсного імунітету кредиторів визначає умови щодо задоволення вимог до боржника, в той час як абзац другий частини четвертої статті 34 КУзПБ передбачає, що встановлення ухвалою господарського суду порушення органами управління боржника вимог абзацу першого частини четвертої статті 34 цього Кодексу є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб, тобто не до боржника, а до органів управління боржника.
Задоволення кредитором або кредиторами своїх вимог за рахунок солідарної відповідальності керівника та/або органів управління боржника, тобто інших осіб, ніж боржник, не призводить до зміни розміру або складу ліквідаційної маси боржника убік зменшення активів, за рахунок яких підлягають задоволенню кредиторські вимоги, а навпаки, має наслідком зменшення сукупного розміру кредиторських вимог і, як наслідок, більш ефективне задоволення таких кредиторських вимог.
Проте таке задоволення вимог кредиторів в обхід встановленої КУзПБ процедури та порядку їх задоволення суперечить самій процедурі та меті здійснення провадження у справі про банкрутство, відкриття якого передбачає пріоритет колективного задоволення вимог кредиторів боржника (за рахунок його активів у межах відповідної конкурсної процедури з пропорційним у межах черги розподіленням, відповідно до закону, цих активів з метою задоволення вимог кредиторів) над індивідуальним задоволенням вимог окремого кредитора (кредиторів) у межах покладення солідарної відповідальності на керівника/органи управління боржника.
Таким чином, беручи до уваги принцип конкурсного імунітету, що діє разом із принципом судового контролю процедури банкрутства, не допускається стягнення кредитором або кредиторами з керівника / органів боржника коштів у рахунок індивідуального погашення заявлених вимог поза межами конкретної конкурсної процедури.
Крім того, суд зазначає, що у справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.
У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Саме у такому розумінні Велика Палата Верховного Суду витлумачила положення про інший вид відповідальності у справі про банкрутство третіх осіб за зобов`язаннями боржника - про субсидіарну відповідальність, а саме частину другу статті 61 КУзПБ в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункти 78- 81), застосувавши підхід, відповідно до якого доведенням боржника до банкрутства боржнику завдаються збитки, які і спричиняють його неплатоспроможність, і завдані не кредиторам боржника, а самому боржнику.
Звернення у цьому провадженні до висновків Верховного Суду про субсидіарну відповідальність обумовлено тим, що правовідносини, що виникають у разі доведення боржника до банкрутства і у разі недотримання вимоги про своєчасне звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, мають відмінні і подібні риси.
Відмінність полягає в тому, що у першому випадку боржник не був неплатоспроможним, але став таким внаслідок зменшення його майнової сфери через дії чи бездіяльність винних осіб (унаслідок чого боржник не може повністю задовольнити вимоги кредиторів за рахунок наявного майна); а в другому - боржник вже був неплатоспроможним, але через бездіяльність (недбалість) органів управління боржника майновий стан боржника має очевидні ризики погіршитися, внаслідок чого боржник втратить можливість або може меншою мірою задовольнити вимоги кредиторів за рахунок наявного майна.
Подібність полягає в тому, що в обох випадках негативні наслідки настають у зв`язку із зменшенням майнової сфери боржника через дії чи бездіяльність винних осіб. За правовою природою зазначене зменшення майнової сфери боржника є збитками (частина друга статті 22 ЦК України), які завдані боржнику такими особами.
Отже, попри застосування законодавцем терміна "субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника", йдеться про відшкодування збитків на користь самого боржника, а його кредитори мають похідний інтерес у стягненні збитків з винних осіб на користь боржника, оскільки збільшення майнової сфери боржника підвищує їх можливість більш повно задовольнити свої вимоги (з дотриманням принципів черговості та пропорційності задоволення вимог в межах однієї черги), тоді як кредитори боржника не є кредиторами щодо винних осіб.
Таким чином, у КУзПБ не лише термін "субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника" застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями ЦК України (на що вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 80)), а й термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині шостій статті 34 КУзПБ.
А тому положення частини шостої статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 ЦК України та mutatis mutandis наведених висновків Великої Палати Верховного Суду слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику, а відповідно, і його кредиторам.
Поряд з викладеним суд зауважує, що закон визначає суб`єктом правопорушення керівника як одноособовий орган управління підприємства боржника, а згідно зі змінами, внесеними Законом України від 20.03.2023 № 2971-IX, - суб`єктами правопорушення, а отже, і солідарної відповідальності є органи управління боржника, які можуть бути як одноособовим органом управління, так і колективними.
Водночас термін “органи управління боржника” у частині шостій статті 34 КУзПБ застосовуються не у тому значенні, яке має цей термін за положеннями ЦК України.
Так, відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи; держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За приписами частини першої статті 92 цього Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Тож, оскільки органи управління юридичної особи не є учасниками цивільних відносин, суб`єктами права, вони не можуть нести відповідальність, а при належному тлумаченні частини шостої статті 34 КУзПБ під суб`єктами відповідальності слід розуміти членів органів управління боржника - юридичної особи.
Суд також зазначає, що законодавець не встановлює обмежень для притягнення до солідарної відповідальності колишнього керівника (членів органів управління боржника), оскільки норма частини шостої статті 34 КУзПБ не містить жодних обмежень щодо покладення такої відповідальності на керівника (члена органу управління) боржника, повноваження якого (яких) на час відкриття або здійснення провадження у справі про банкрутство припинились.
У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09.06.2022 у справі № 904/76/21 (пункт 176).
Крім того, суд враховує, що притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної, субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. У його застосуванні необхідно враховувати як сутність конструкції юридичної особи, яка передбачає майнову відособленість цього суб`єкта, його самостійну відповідальність, наявність у засновників, які входять до складу органів управління юридичної особи, широкої свободи розсуду при прийнятті (узгодженні) ділових рішень, і заборона заподіяння ними шкоди незалежним учасникам обороту у вигляді недобросовісного використання інституту юридичної особи.
Так, кожен учасник цивільного / господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливим є лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема, щодо контрагентів боржника.
Отже, визначення керівника боржника (а з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.03.2023 № 2971-IX, - членів органів управління боржника) суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з наведеними положеннями частини першої статті 92 ЦК України, через що саме на керівника (членів органів управління) боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, і нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.
Вищевказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Судової палати КГС ВС від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21.
За змістом положень частини шостої статті 34 КУзПБ порушення, яке є умовою покладення солідарної відповідальності, є допущене керівником боржника (а з 20.03.2023 - органами управління боржника) порушення місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Такими іншими випадками можна б було вважати, зокрема, визначений законом припис частини третьої статті 110 ЦК України - якщо вартості майна юридичної особи недостатньо для задоволення вимог кредиторів.
Водночас суд зауважує, що загроза неплатоспроможності боржника і визначається недостатньою вартістю майна юридичної особи для задоволення вимог кредиторів.
Тому для покладення солідарної відповідальності на керівника / члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності і вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.
За буквального прочитання частини шостої статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Важливість правильного та об`єктивного визначення загрози неплатоспроможності боржника (її критеріїв, а відповідно, і моменту настання) обумовлено наслідками відкриття провадження у справі про банкрутство.
З моменту відкриття щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Так, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності кредиторів. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкурсу кредиторів.
Отже, задоволення вимог кредиторів у межах справи про банкрутство хоча і не гарантує задоволення цих вимог у повному обсязі, однак забезпечує справедливе задоволення вимог кредиторів боржника за рахунок максимально повного формування ліквідаційної маси неплатоспроможного боржника.
Тому своєчасне, з дотриманням вимог абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ подання боржником заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є запорукою раціонального та справедливого розподілення активів боржника, якого за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника виявилося недостатньо для задоволення вимог кредиторів.
Таким чином, належне (об`єктивне) визначення загрози неплатоспроможності боржника дає змогу уникнути як необґрунтованого відкриття за заявою боржника провадження у справі про банкрутство (з виключенням відповідного суб`єкта господарювання із звичайного господарського обороту), так і порушення прав кредиторів через несвоєчасне ініціювання боржником такої справи, приховання неплатоспроможності боржника тощо.
Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів: 1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); 2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.
Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.
При цьому фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та / або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.
Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням / визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник НЕ звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
У практиці Верховного Суду виявлення “ознак загрози неплатоспроможності” пов`язане з наданням судами оцінки:
- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;
- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;
- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника (заявником у спорі про покладення солідарної відповідальності та ще одним із кредиторів боржника, постанова Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).
Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.
Таким чином, якщо:
- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);
- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились / не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо), -
суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника.
Суд зауважує, що для існування загрози неплатоспроможності боржника (за відсутності між ним і кредитором спору про право) КУзПБ не вимагає безспірності вимог кредиторів до боржника, зокрема необхідності прийняття судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника, які (вимоги) стали підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/76/21).
Підтверджують такий висновок положення частин другої, третьої та четвертої статті 34 КУзПБ, якими визначені вимоги до доказів, що додаються і до заяви кредитора, і до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед яких відсутня вимога про додання до відповідної заяви судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника.
У положеннях КУзПБ відсутні конкретно визначені вимоги щодо форми звернення кредиторами своїх вимог до керівника боржника, тому таке звернення може відбуватися у формі заяви, клопотання тощо. Однак розгляд цих вимог, як і вимог про покладення солідарної відповідальності, здійснюється за правилами ГПК України в порядку, визначеному статтею 7 КУзПБ, у межах справи про банкрутство, в тому числі із урахуванням можливості застосування процесуального інституту об`єднання позовів (стаття 173 ГПК України) (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/76/21).
При цьому доцільність розгляду господарським судом заяв про покладення солідарної відповідальності у відокремленому провадженні в межах справи про банкрутство відповідає принципу процесуальної економії, оскільки дає змогу розглянути таку вимогу в розумні строки, запобігає зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, гарантує бережне ставлення до ресурсів усіх учасників справи та відповідає основній меті конкурсного процесу і процедури банкрутства - задоволення вимог кредиторів.
За змістом абзацу другого статті 34 КУзПБ передумовою для звернення кредиторів своїх вимог щодо зобов`язань боржника до суб`єкта солідарної відповідальності (керівника / члена органу управління боржника) є розглянуте та вирішене судом питання порушення керівником / органами управління боржника вимог щодо звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності із встановленням судом такого порушення та зазначення про це у відповідній ухвалі.
Такий порядок означає, що і встановлення відповідного порушення, і вирішення спору про покладення солідарної відповідальності на відповідного суб`єкта солідарної відповідальності (керівника / члена органу управління боржника) зі стягненням з нього суми цієї відповідальності здійснюються судом в одному судовому провадженні за відповідним зверненням кредитора / кредиторів.
Тобто законодавець не розділяє ні в часі, ні в кількості звернень і судових проваджень вирішення питання про покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство, встановлюючи лише процедуру розгляду та вирішення такого спору: 1) встановлення порушення; 2) з подальшим покладенням за таке порушення солідарної відповідальності та стягнення із суб`єкта відповідної суми.
Такий підхід у вирішенні спору про покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство узгоджується із закріпленим статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на ефективний засіб правового захисту.
Що ж до характеру позову про покладення солідарної відповідальності, то слід зазначити, що позов кредитора (кредиторів) слід кваліфікувати як похідний, оскільки грошові суми солідарної відповідальності фактично є сумою збитків, завданих боржнику його керівником (членом органу управління) неподанням (несвоєчасним поданням) заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, попри загрозу неплатоспроможності боржника, оскільки наслідком невиконання (несвоєчасного виконання) керівником / органами управління боржника відповідного обов`язку під час загрози неплатоспроможності стала неможливість боржника задовольнити грошові вимоги кредитора, через що кредитор звертає такі вимоги до суб`єкта солідарної відповідальності, тим самим задовольняючи їх за відповідними зобов`язаннями боржника.
Отже, відповідний похідний інтерес кредитора до солідарного боржника задовольняється через інститут солідарної відповідальності.
Стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини шостої статті 34 КУзПБ має здійснюватися на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси.
При цьому, суд враховує, що арбітражний керуючий, діючи від імені боржника і захищаючи його інтереси, опосередковано діє і в інтересах кредиторів, оскільки кошти, стягнуті на користь боржника, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів. Отже, відповідно до тлумачення виразі “подальше звернення кредиторів своїх вимог” у частині шостій статті 34 КУзПБ цю норму слід розуміти у тому числі і як звернення боржника з метою подальшого задоволення вимог кредиторів.
За правилами ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 09.06.2022 у справі № 904/76/21) частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.
Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник (орган управління) боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тлумачення норм статей 13, 92 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.
Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.
Керівник боржника як особа, що притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію, має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ.
Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин, визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.
В свою чергу позивач (в даному випадку ліквідатор банкрута) повинен довести, що:
станом на певну дату у боржника існували зобов`язання щонайменше перед двома кредиторами, строк виконання яких настав, і що задоволення вимог одного або кількох кредиторів призвело би до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами;
або що розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника.
Відповідні висновки місцевого господарського суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.08.2025 у справі № 904/9266/21.
Як було вказано вище, звертаючись із Заявою ліквідатор банкрута вказав, що станом на 05.09.2022 у Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» існували зобов`язання щонайменше перед п`ятьма кредиторами, строк виконання яких настав.
Дійсно, під час розгляду Заяви було встановлено, що станом на 05.09.2022 у Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» існували зобов`язання, строк виконання яких настав, перед наступними кредиторами:
перед ТОВ «Суффле Агро Україна» - 25.09.2021 в розмірі 8 028 800,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 26.04.2021 (станом на 14.12.2022 розмір безумовного грошового зобов`язання становив 7 243 386,41 грн);
перед ТОВ «БАЙЄР» - 15.10.2021 в розмірі 6 137 402,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 24.05.2021;
перед ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» - 07.12.2021 в розмірі 31 820,97 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1590)); 07.12.2021 в розмірі 49 102,02 грн договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1591)); 07.12.2021 в розмірі 268 935,29 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1592)); 07.01.2022 в розмірі 52 010,92 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1779)); 07.01.2022 в розмірі 16 839,88 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1780)); 07.02.2022 в розмірі 178,30 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.01.2022 № 81));
перед ПП «АДЛЄР» - 20.05.2022 в розмірі 203 693,52 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 1); 27.05.2022 в розмірі 2 504 047,62 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 3));
перед ТОВ «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС»: зважаючи на часткове виконання ФГ «САПФІР-М.М.» своїх зобов`язань за договорами поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 та № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021, заборгованість почала виникати: 28.07.2021 в розмірі 2 850,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 11.08.2021 в розмірі 110 469,42 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 11.08.2021), частково сплачено 12.08.2021 – 100 000,00); 16.09.2021 в розмірі 62 901,36 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 16.09.2021), частково сплачено 24.09.2021 – 31 450,68 грн; 01.10.2021 в розмірі 180 899,76 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 21.04.2021)); 15.10.2021 в розмірі 128 438,10 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 17.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 2 317 378,56 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 05.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 20 690,88 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 04.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 70 520,64 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 76 362,55 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 22.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 5 901,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 39 515,14 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 15.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 11 400,48 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 816 433,34 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 16.03.2021), частково сплачено 20.04.2021 – 150 000,00 грн та 10.12.2021 – 500 000,00 грн);
перед ФГ «Розвиток» - в розмірі 364 357,31 грн (285 510,12 грн – борг, 16 887,59 грн – нарахований на суму боргу індекс інфляції, 2 510,92 грн – три проценти річних з простроченої суми, 59 448,68 грн – пеня) – 31.08.2022 та 03.09.2022 за Договором поставки № 270722Р від 27.07.2022);
перед Головним управлінням ДПС у Чернігівській області – в розмірі 468 085,00 грн (заборгованість по податку на додану вартість (збільшення податкового зобов`язання на суму 374 468,00 грн та 93 617,00 грн штрафних (фінансових) санкцій)) згідно податкового повідомлення-рішення від 08.12.2021 № 8826/25010700 на суму 468 085,00 грн, прийнятого на підставі Акту від 03.11.2021 № 7432/07/35274787 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ «Сапфір-М.М.»).
Отже, загальний розмір заборгованості Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» перед вищевказаними кредиторами станом на 05.09.2022 становив 21 969 034,30 грн. 
Із наданої ліквідатором Забаріним А.Ф. фінансової звітності малого підприємства вбачається, що:
станом на 31.12.2019 розмір активів боржника становив 38 035,2 тис. грн;
станом на 31.12.2020 розмір активів боржника становив 39 665,9 тис. грн;
станом на 31.12.2021 розмір активів боржника становив 62 968,1 тис. грн;
станом на 31.12.2022 розмір активів боржника становив 65 878,2 тис. грн.
При цьому, арбітражний керуючий Забарін А.Ф. вказує, що фінансова звітність станом на 3 квартал 2022 року боржник не подавав, а тому аналізу підлягає Баланс станом на 31.12.2022.
З підписаної Корецьким О.О. фінансової звітності малого підприємства (Баланс на 31.12.2022) вбачається, що станом на кінець звітного періоду (31.12.2022) розмір всіх активів господарства дорівнював 65 878,2 тис. грн, у т.ч. 1033,3 тис. грн – необоротні активи, 2924,1 тис. грн – запаси (з них 2425,8 тис. грн готова продукція); дебіторська заборгованість – 61913,6 тис. грн; гроші та їх еквіваленти – 7,2 тис. грн.
За таких обставин, розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, станом на 05.09.2022 не перевищував вартості активів боржника.
Також суд вказує, що з огляду на вищенаведене, значну частину активів боржника станом на 31.12.2022 становила дебіторська заборгованість – 61 913,6 тис. грн.
За загальним правилом дебіторська заборгованість – це гроші, які винні підприємству його клієнти, покупці або інші контрагенти за надані товари, виконані роботи чи послуги, що ще не були оплачені, відображаючи майбутні надходження коштів компанії та її поточну ліквідність. Це актив балансу, що вказує на суму, яку очікують отримати в короткостроковій перспективі (зазвичай протягом року). 
Стягнення дебіторської заборгованості – це комплекс заходів для повернення боргів за товари/послуги, що включає досудове врегулювання (нагадування, переговори) та, за необхідності, судовий процес (позовна заява, наказне провадження) з подальшим примусовим виконанням (арешт рахунків, майна боржника) для забезпечення фінансової стабільності компанії.
Згідно наявної в матеріалах справи оборотно-сальдової відомості по рахунку: 361 Контрагенти за 2022 р. ФГ «САПФІР-М.М.» дебіторами боржника є:
ДП «ЧУТОВЕ» - 243 836,07 грн,
МПП «Вибір» - 735 807,30 грн,
ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» - 442 722,70 грн,
ТОВ «АГРО ПЛЮС 2017» - 528 249,77 грн,
ТОВ «Агро-День» - 541 950,40 грн,
ТОВ «ВІДЕЙ ГРУП» - 214 096,57 грн,
ТОВ «Гранно» - 429,78 грн,
ТОВ «КІРОВОГРАДНАФТОПОСТАЧ ПЛЮС» - 3 261 996,00 грн,
ТОВ «Лісобуд Україна» - 487 890,00 грн,
ТОВ «НООСФЕРА ЦЕНТР» - 1 591,47 грн,
ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» - 16 491 264,43 грн,
ТОВ «САПФІР-АГРОТЕХ» - 180 069,80 грн,
ТОВ «Сім Агро Техно Плюс» - 1 747 998,00 грн,
ТОВ «СІМ АГРО» - 10 455 493,28 грн,
ТОВ «ТРЕЙД-ЛАЙН» - 420 948,00 грн,
ТОВ «Українські Лани Груп» - 24 768 328,89 грн,
ТОВ «ШИКО» - 1 073 737,29 грн,
ТОВ «АГРО ФОРТУНА 2021» - 260 490,00 грн,
ТОВ СП «НІБУЛОН» - 56 659,50 грн.
З матеріалів справи вбачається, що з метою стягнення дебіторської заборгованості арбітражний керуючий Забарін А.Ф. звертався, зокрема, до ТОВ «СІМ АГРО», ТОВ «Сім Агро Техно Плюс» та ТОВ «Українські Лани Груп» з претензіями (від 16.07.2024 №02-5/24, від 22.07.2024 №02-5/57, від 23.07.2024 №02-5/58, №02-5/59, №02-5/60, від 27.08.2024 №02-5/129, №02-5/130, №02-5/131, №02-5/132, №02-5/133) з проханням погасити заборгованість, що виникла на підставі відповідних правочинів, або ж надати докази її відсутності.
Надалі відповіді на вказані звернення арбітражним керуючим Забаріним А.Ф. отримані не були.
Докази звернення з вимогами до інших боржників з вищенаведеного переліку в матеріалах справи відсутні.
Звертаючись із Заявою ліквідатор Забарін А.Ф. вказує, що, на його думку, вказана вище дебіторська заборгованість має ознаки безнадійної з огляду на відсутність у боржників відповідного майна, за рахунок якого можна було би здійснити стягнення, а також з огляду на не передачу ОСОБА_1 первинної документації щодо відповідних контрагентів (відсутність у ліквідатора первинної документації та доказів реального господарського змісту окремих операцій боржника, обґрунтованими є сумніви щодо добросовісності господарського обороту таких операцій, а відтак - щодо наявності підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства)
При цьому, заявник вважає, що дії, спрямовані на стягнення дебіторської заборгованості, мали бути вчинені саме ОСОБА_1 , а не ліквідатором.
Ухвалюючи дане рішення суд звертає увагу на те, що для застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство має місце дослідження не окремих фактів, а сукупності обставин, які характеризують поведінку осіб, причетних до управління боржником або отримання вигоди від його майнових операцій, з урахуванням виду діяльності боржника, структури активів і пасивів, моменту виникнення критичної неплатоспроможності, а також реальності та результативності заходів із повернення активів до ліквідаційної маси.
Відповідно до ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства солідарна відповідальність є додатковим, винятковим способом захисту прав кредиторів, який застосовується за умови доведення сукупності визначених законом обставин, зокрема: наявності вини відповідних осіб у доведенні боржника до банкрутства, існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між їхніми діями (бездіяльністю) та неплатоспроможністю боржника, а також недостатності ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів.
При цьому суд наголошує, що інститут солідарної відповідальності не має на меті підміняти собою інші правові механізми, передбачені Кодексом України з процедур банкрутства, зокрема: заходи з формування ліквідаційної маси; стягнення дебіторської заборгованості; оспорення правочинів або спростування майнових дій боржника у порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, відповідно до встановлених судом обставин, у ліквідатора Забаріна А.Ф. на момент звернення із Заявою вже були повноваження щодо формування ліквідаційної маси, у т.ч. шляхом стягнення дебіторської заборгованості у судовому порядку; сам факт направлення вимог (претензії від 16.07.2024 №02-5/24, від 22.07.2024 №02-5/57, від 23.07.2024 №02-5/58, №02-5/59, №02-5/60, від 27.08.2024 №02-5/129, №02-5/130, №02-5/131, №02-5/132, №02-5/133) не свідчить про вичерпність заходів, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства для повернення активів боржника; при цьому, суд враховує, що відповідні претензії були направлені на адреси трьох боржників в той час як згідно вказаної вище оборотно-сальдової відомості боржниками значиться 19 юридичних осіб.
За таких обставин можливість реального та результативного стягнення дебіторської заборгованості фактично перебувала у площині реалізації повноважень саме ліквідатора у ліквідаційній процедурі (а до цього розпорядника майна у процедурі розпорядження майном) і не може бути підставою для перекладення на керівника обов`язку щодо обов`язкового та результативного стягнення дебіторської заборгованості без встановлення моменту стійкої неплатоспроможності та без належного доведення причинно-наслідкового зв`язку між відповідними управлінськими рішеннями і банкрутством боржника. Отже, довід про те, що саме керівник мав "обов`язково" стягнути дебіторську заборгованість до відкриття процедури, без встановлення моменту стійкої неплатоспроможності, не може вважатися доведеним.
При цьому суд враховує, що: 
ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.04.2025 постановлено закрити провадження у справі № 927/993/22 (927/124/25) за позовом Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШИКО» про стягнення 200 000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки платіжною інструкцією № 8000009941 від 02.04.2025 на рахунок господарства товариством були перераховані грошові кошти в сумі 200 000,00 грн, що були предметом даного позову;
рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2025, ухвалено позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до Малого приватного підприємства «ВИБІР» про визнання договорів недійсними та стягнення 80 000 грн 00 коп. задовольнити повністю; визнати недійсним Договір оренди транспортних засобів № 10.12/21 від 10.12.2021, укладений між Малим приватним підприємством «ВИБІР» та Фермерським господарством «САПФІР-М.М.»; визнати недійсним Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2021, підписаний між Малим приватним підприємством «ВИБІР» та Фермерським господарством «САПФІР-М.М.»; стягнути з Малого приватного підприємства «ВИБІР» на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 80 000 грн 00 коп. заборгованості та 7 267 грн 20 коп. судового збору (справа № 927/993/22 (927/280/25)).
Наведене вище свідчить про те, ліквідатором Забаріним А.Ф. були вжиті заходи, спрямовані на стягнення дебіторської заборгованості лише з двох боржників; щодо решти боржників з вищенаведеного переліку, то матеріали справи не містять доказів того, що ліквідатор звертався до суду з позовами про стягнення дебіторської заборгованості; або у встановленому порядку довів недоцільність чи неможливість її стягнення; або ініціював виключення відповідного активу з ліквідаційної маси, тобто не довів, що вичерпав інструменти, спрямовані на формування ліквідаційної маси.
За таких обставин, наявність дебіторської заборгованості як активу боржника виключає можливість компенсації її нестягнення шляхом покладення солідарної відповідальності на інших осіб.
Відповідні висновки місцевого господарського суду щодо дебіторської заборгованості як активу та питання її стягнення під час розгляду заяви про покладення солідарної відповідальності узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.12.2025 у справі № 911/1603/24 (911/133/25).
Водночас суд вважає за необхідне зазначити те, що:
рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2025 ухвалено: 
позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРО ЛОГІСТИК» про стягнення 300 000,00 грн задовольнити повністю; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРО ЛОГІСТИК» на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 300 000,00 грн безпідставно отриманих коштів та 3 600,00 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/114/25)); 
позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до фізичної особи – підприємця Замші Олени Сергіївни про стягнення 297 440,00 грн задовольнити повністю; стягнути з фізичної особи – підприємця Замші Олени Сергіївни на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 297 440,00 грн безпідставно отриманих коштів та 3 569,28 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/115/25));
позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_4 про стягнення 110 000,00 грн задовольнити повністю; тягнути з ОСОБА_4 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 110 000,00 грн безпідставно отриманих коштів та 2 422,40 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/116/25));
рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025, ухвалено позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ФОРТУНА 2021» про стягнення 200 000 грн 00 коп. задовольнити повністю; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ФОРТУНА 2021» на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна Антона Федоровича 200 000 грн 00 коп. безпідставно отриманих коштів та 2 422 грн 40 коп. судового збору (справа № 927/993/22 (927/109/25));
рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 25.04.2025 ухвалено:
позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_5 про стягнення 243 325,06 грн задовольнити повністю; стягнути з ОСОБА_5 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 243 325,06 грн безпідставно отриманих коштів та 2 919,90 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/119/25));
позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до фізичної особи-підприємця Шаламая Володимира Анатолійовича про стягнення 300 000,00 грн задовольнити повністю; стягнути з фізичної особи – підприємця ОСОБА_6 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 300 000,00 грн безпідставно отриманих коштів та 3 600,00 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/123/25));
рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2025, ухвалено позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_7 про стягнення 300 000,00 грн задовольнити повністю; стягнути з ОСОБА_7 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 300 000,00 грн безпідставно отриманих коштів та 3 600,00 грн судового збору (справа № 927/993/22 (927/112/25));
рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025, ухвалено позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_8 про визнання договору недійсним та стягнення 150 000 грн 00 коп. задовольнити повністю; визнати недійсним Договір № 01112021 від 11.11.2021, укладений між фізичною особою-підприємцем Вертелецьким Андрієм Віталійовичем та Фермерським господарством «САПФІР-М.М.»; стягнути з ОСОБА_8 на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» 150 000 грн 00 коп. та 4 844 грн 80 коп. судового збору (справа № 927/993/22 (927/300/25)).
З наявних в матеріалах справи доказів (зокрема, клопотання від 10.11.2025 № 10-11/2025 арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. про продовження строку ліквідаційної процедури (що узгоджується з даними автоматизованої системи виконавчого провадження)) вбачається, що на сьогоднішній день перебувають на виконанні виконавчі документи про стягнення грошових коштів, виданих на примусове виконання рішень у вищезгаданих справах, зокрема №№927/993/22 (927/114/25), 927/993/22 (927/123/25), справа № 927/993/22 (927/109/25), 927/993/22 (927/119/25), 927/993/22 (927/112/25), 927/993/22 (927/115/25).
Також постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 залишено без змін вищезгадане рішення місцевого господарського суду, ухвалене у справі № 927/993/22 (927/300/25); після повернення матеріалів справи до Господарського суду Чернігівської області буде виданий відповідний виконавчий документ з подальшим спрямуванням його для виконання до органу державної виконавчої служби.
Крім того, на сьогоднішній день триває виконавче провадження №77009577 з примусового виконання наказу, виданого 10.01.2025 у справі №927/993/22 щодо зобов`язання ОСОБА_1 передати ліквідатору Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» – арбітражному керуючому Забаріну Антону Федоровичу зареєстрований за господарством комбайн зернозбиральний марки ДОН-1500, 1990 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого надалі буде проведена оцінка та продаж на аукціоні.
Наведене вище свідчить про те, що станом на сьогодні арбітражним керуючим Забаріним А.Ф. вчиняються дії, спрямовані на стягнення дебіторської заборгованості, виявлення, повернення та реалізацію належного боржнику рухомого майна, включення відповідних активів до ліквідаційної маси та проведення за їх рахунок розрахунків з кредиторами.
Існування вказаних обставин позбавляють можливості встановити дійсний розмір солідарної відповідальності як розміру заподіяних кредиторам збитків у вигляді незадоволених грошових вимог до боржника, тобто встановити факт недостатності майна за результатами погашення вимог кредиторів; як наслідок – звернення із Заявою є передчасним, що є підставою для залишення її без задоволення.
Згідно зі ст. 2, 13, 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Звертаючись із Заявою арбітражний керуючий Забарін А.Ф. належними засобами доказування не довів факт наявності підстав для покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності (з огляду на вчинення (на дату ухвалення даного рішення) ліквідатором дій, спрямованих на формування ліквідаційної маси). 
Частиною 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Усталена практика Європейського суду з прав людини відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишаються поза увагою як такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення Заяви.
За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання до суду Заяви арбітражним керуючим Забаріним А.Ф. було сплачено 4 844,80 грн судового збору (з огляду на подання до суду Заяви в електронній формі), який з урахуванням результатів вирішення даного спору покладається на заявника.
Керуючись ст. 2, 7, 34 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву від 03.10.2025 № 02-5/500 ліквідатора Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» - арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне рішення складено 22.01.2026. 

Суддя А.С. Сидоренко