ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9641/25 Суддя (судді) першої інстанції: Трофімова Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, викладеного ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №580/11943/24;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого військового збору з суми, виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №580/11943/24.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року адміністративну справу №580/9641/25 передано за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України.
Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та право альтернативної територіальної підсудності розгляду справи за місцем проживання (перебування) позивача як внутрішньо переміщеної особи.
Звернув увагу суду на те, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 травня 2023 року №7102-5002759697.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходи в з того, що зареєстроване місце проживання (перебування) підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, водночас до адміністративного позову представник позивача не додав витяг з реєстру територіальної громади, із зазначенням зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, встановлюючи зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача суд першої інстанції врахував вказану представником позивача адресу місця реєстрації: АДРЕСА_3 .
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Частиною 1 ст. 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Отже, за загальним правилом, у випадку оскарження особою індивідуальних актів або дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) стосовно неї, процесуальним законом передбачено правило альтернативної територіальної підсудності щодо таких спорів (за місцезнаходженням позивача або за місцезнаходженням відповідача). 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 травня 2023 року №7102-5002759697, а тому підстави для передачі справи №580/9641/25 за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду відсутні.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Статтею 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (ч. 1).
Згідно з ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Так Верховний Суд у постанові від 19 березня 2024 року по справі №160/23621/21 дійшов висновку про те, що місцем фактичного проживання особи є адреса зазначена в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та яка відповідно до ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 вказаного закону.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем до Черкаського окружного адміністративного суду разом з позовною заявою було надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 травня 2023 року №7102-5002759697 відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, з урахуванням вже наведеного вище висновку Верховного Суду, судова колегія вважає, що звертаючись до Черкаського окружного адміністративного суду як адміністративного суду за місцем проживання (знаходженням) позивача, ОСОБА_1 звернувся до належного, передбаченого ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративного суду за встановленою альтернативною територіальною підсудністю.
За таких обставин судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала Черкаського окружного адміністративного суду про передачу справи на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про передачу справи за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 25-26, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року - скасувати.
Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова 

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку