ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 січня 2026 року	Справа №160/24779/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - 

УСТАНОВИВ:
28.08.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стефаненко Анастасія Сергіївна звернулася через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, які виразились прийнятті рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.05.2025 року № 047150031723 ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, які виразились прийнятті рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 року № 047150031723 ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку;
- скасувати рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 08.05.2025 року № 047150031723 та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 року № 047150031723;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року №796-XII, починаючи з 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 зарахувавши до страхового стажу періоди проходження військової служби та роботи:
- з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року – проходження військової служби в рядах Радянської Армії;
- з 01.07.1988 року по 23.05.1989 року та з 24.05.1991 року по 31.12.1994 року - робота в колгоспі ім. Пархоменка; 
- період з 02.10.2022 року по 22.10.2022 року, 06.11.2022 року по 13.11.2022 року, 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, 01.12.2022 року по 11.12.2022 року, 16.12.2022 року по 31.12.2022 року, 07.04.2023 року по 27.04.2023 року, безпосередньої участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській обл., Херсонського р-н Білозерська селищна ТГр, н.п. Миролюбівка Дніпропетровська обл. Нікопольський р-н, Марганецька міська ТГ р„ н.п. Марганець, Донецька обл., Краматорський р-н. Олександрійська селищна ТГр., н.п. Очеретино у трикратному розмірі до страхового стажу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 08.05.2025 року № 047150031723 віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. Позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. Повторно отримав відмову у призначенні пенсії за віком викладену в рішенні Головного управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 № 047150031723 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується із такими рішенням відповідачів, вважає їх протиправними, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
18.09.2025 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 15.10.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
06.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов письмовий відзив від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому він не погоджується з поданою позовною заявою з огляду на наступне. Законом, який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які Постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (далі - Закон № 796-ХІІ). Статтею 55 Закону № 796-ХІІ передбачено умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається і змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, права на початкову величину зниження пенсійного віку позивач не має. Зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання (роботи). Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
18.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли матеріали пенсійної справи позивача.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 26.01.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку.
Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.05.2025 року № 047150031723 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку. Також в рішенні про відмову зазначено наступне. Особам, які проживали або працювали в зоні гарантованого добровільного виселення, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (32 - 6 = 26 років), але не менше 15 років страхового стажу. Страховий стаж особи становить 24 роки 11 місяців 2 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: До страхового стажу не зараховані періоди: роботи в КСП (колгоспі) ім ОСОБА_2 згідно довідки від 28.04.2025 року № II, виданої СВК “Бірківський” з 01.07.1988 року по 31.12.1991 року, в зв`язку з перетином із періодом навчанням та проходженням військової служби. Форма організації підприємства згідно довідки про стаж суперечить записам 1-3 трудової книжки від 21.02.1991 року НОМЕР_1 (робота в колгоспі). Відсутні відомості про реорганізацію колгоспу в КСП; проходження військової служби згідно військового квитка від 24.05.1989 року НОМЕР_2 з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року в зв`язку з розбіжністю прізвища (згідно паспорта - ОСОБА_3 (рос), згідно військового квитка - ОСОБА_4 ): робота в КСП ім. Свердлова зарахована з урахуванням довідки від 28.04.2025 року № 126/С-107/01-25 (запис 5 трудової книжки занесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом МЛУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993 року - запис про звільнення не завірений підписом керівника). Підтверджено період постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (село Витуле Любешівського Волинської області) згідно довідки від 21.02.2025 року № 19, виданої Любешівською селищною радою, станом на 01.01.1993 року 6 років 8 місяців 6 днів, загальний період проживання в 3 зоні складає 8 років 8 місяців 28 днів. Вирішено: на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмовити у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
28.05.2025 року позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку.
Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 року № 047150031723 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням віку, в якому зазначено, що статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі — Закон № 796) визначене що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забрудненні пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійною віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зон гарантованого добровільного відселення за умови, шо вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку згідно довідки від 21.01.2025 року № 19, оскільки до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 03.09.1988 року по 05.05.1989 року згідно диплома ( НОМЕР_3 ) та період проходження військової служби з 24.05.1989 року по 15.05.1991 року згідно військового квитка ( НОМЕР_2 від 24.05.1989 року), оскільки відсутня інформація про територіальне розташування навчального закладу та військової частини. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року згідно наданих документів становить 2 роки 5 місяців 25 днів. Вік заявника 54 роки. Страховий стаж особи становить 25 років 1 день. В ході розгляду документів до страхового стажу особи не враховано: період роботи в колгоспі ім. Пархоменка з 01.07.1988 року по 31.12.1994 року згідно трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_4 від 01.10.1988 року) та довідки № 11 від 28.04.2025 року, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується трудовою участю в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та має місце не відповідність періодів роботи згідно з трудовою книжкою ( НОМЕР_1 від 21.02.1991 року) з 01.02.1991 року по 07.01.1995 року. Для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу необхідно надати довідку (із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімумів), видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів; період роботи в КСП ім. Свердлова згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 від 21.02.1991 року), оскільки запис про звільнення не завірений підписом керівника. Стаж зараховано згідно довідки від 28.04.2025 року № 126/С-107/01-25; період проходження військової служби з 24.05.1989 року по 15.05.1991 року згідно військового квитка ( НОМЕР_2 від 24.05.1989 року), оскільки прізвище (рос. ОСОБА_4 не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). Для зарахування до страхового стаж вищезазначеного періоду служби, необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі первинних документів та довідки про реорганізацію (за необхідності). Права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796, з урахуванням наявних документів, заявник не має.
Не погоджуючись із рішеннями відповідачів про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).
Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з ст. 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави».
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №796-ХІІ).
Згідно із статтею 9 цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-ІV).
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 цієї правової норми передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
При цьому, зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону України №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).
Згідно з абзацом 7 підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України №796-ХІІ).
Як визначено статтею 9 Закону України №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 11 Закону України №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини 1 статті 14 цього Закону встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років (категорія 3).
Частиною 1 статті 15 Закону України №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.
У свою чергу частиною 3 статті 65 Закону України №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
У абзаці 3 пункту 5 «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (далі Порядок №501), уточнюється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Як зазначено у пункті 10 цього Порядку, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 01 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).
Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_5 .
Відповідно до довідки від 21.01.2025 року № 19 виданої Барківським старостівськими округом Любещівської селищної ради Волинської області про те, що гр. ОСОБА_1 , з 02.02.1971 року по 23.01.1995 рік проживав в с. Витуле Камінь-Каширського району Волинської області, включеному розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.06.90 р. № 370-р в перелік радіоактивно забруднених населених пунктів в зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС, і постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.91 р. № 106 віднесеним до ІІІ зони.
Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.
Відповідно до рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 № 047150031723 підтверджено факт постійного проживання чи постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 5 місяців 25 днів, хоча відповідно до першого рішення про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.05.2025 року № 047150031723 станом на 01.01.1993 року 6 років 8 місяців 6 днів, загальний період проживання в 3 зоні складає 8 років 8 місяців 28 днів.
До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди навчання з 03.09.1988 року по 05.05.1989 року згідно диплома ( НОМЕР_3 ) та період проходження військової служби з 24.05.1989 року по 15.05.1991 року згідно військового квитка ( НОМЕР_2 від 24.05.1989), оскільки відсутня інформація про територіальне розташування навчального закладу та військової частини.
Слід зазначити, що 08.05.1993 року позивачу видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 3 (серія НОМЕР_5 ).
Отже, посвідчення потерпілого від Чорнобильської АЕС є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.
Таким чином, наявність посвідчення підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Вказане узгоджується також із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №357/6372/17.
З урахуванням наведеного, висновок ГУ ПФУ у Кіровоградській області про відсутність підстав для зниження пенсійного віку через недостатність строк проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не відповідає дійсним обставинам справи.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів служби в рядах Радянської Армії суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до абз.2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведеної норми слідує, що час проходження строкової військової служби зараховуються до страхового стажу роботи.
Відповідачами не зараховано до страхового стажу період служби в Радянській Армії з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року.
При не зарахуванні до страхового стажу періоду служби в Радянській Армії Відповідачі посилаються на те, що є розбіжність прізвища (згідно паспорта - ОСОБА_3 (рос), згідно військового квитка - ОСОБА_4 ).
З цього приводу слід зазначити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до військового квитка НОМЕР_2 був призваний до строкової служби в Радянській Армії, комісаріатом Любешовском районом Волинської області 24.05.1989 року, про що зроблений відповідний запис, який засвідчений підписом полковника.
Даний військовий квиток є дійсним та на його підставі 01.04.2022 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» був призваний до Збройних Сил України де і по теперішній час захищає територіальну цілісність України від російських агресорів.
Щодо розбіжностей в написанні прізвища у військовому квитку слід зазначити, що
позивач не несе відповідальності за заповнення військового квитка, оскільки записи вносяться відповідальним особами, а не особисто ним, більше того, недоліки заповнення військового квитка не є підставою для не зарахування до страхового стажу періодів проходження служби в Радянській Армії.
Враховуючи вищевикладене період проходження військової служби з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо зарахування в трикратному розмірі до страхового стажу період безпосередньо участі в забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в особливий період слід зазначити наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом
Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.
Статтею 57 Закону №1788-ХІІ передбачено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
За правилами приписів пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі - Положення № 530), при обчисленні вислуги років для призначення пенсій окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 року у справі №348/347/17 (адміністративне провадження №К/9901/38547/18).
ОСОБА_1 відповідно до військового квитка НОМЕР_2 був призваний на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про
загальну мобілізацію» до Збройних Сил України де і по теперішній час захищає територіальну цілісність України від російських агресорів.
Відповідно до довідки від 09.05.2025 року № 2605, виданої Військовою частиною НОМЕР_6 Міністерства Оборони України, солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 02.10.2022 року по 22.10.2022 року, 06.11.2022 року по 13.11.2022 року, 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, 01.12.2022 року по 11.12.2022 року, 16.12.2022 року по 31.12.2022 року, 07.04.2023 року по 27.04.2023 року, брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській обл., Херсонського р-н Білозерська селищна ТГр,. н.п. Миролюбівка Дніпропетровська обл.. Нікопольський р-н,. Марганецька міська ТГ р„ н.п. Марганець, Донецька обл., Краматорський р-н.. Олександрійська селищна ТГр., н.п. Очеретино.
Отже суд вважає, що відповідачами протиправно не враховано до страхового стажу у потрійному розмірі період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що період безпосередньої участі в обороні України ОСОБА_1 з 02.10.2022 року по 22.10.2022 року, з 06.11.2022 року по 13.11.2022 року, з 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, з 01.12.2022 року по 11.12.2022 року, з 16.12.2022 року по 31.12.2022 року, з 07.04.2023 року по 27.04.2023 року підлягає зарахуванню один місяць служби за три місяці роботи до страхового стажу.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1988 року по 23.05.1989 року та з 24.05.1991 року по 31.12.1994 року в колгоспі ім. Пархоменка суд зазначає наступне.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Відповідно до трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 01.10.1988 року позивач:
- з 01.07.1988 року – прийнятий в члени колгоспу ім. Пархоменка. Прийнятий на роботу доглядачем ВРХ;
- з 31.12.1994 року – звільнений з членів колгоспу ім. Пархоменка за власним бажанням.
Звільнений від роботи доглядачем ВРХ за власним бажанням.
Відповідно до трудової книжки колгоспника на сторінках 58 та 59 зазначена трудова участь у громадському господарстві в днях, де визначено виконання річного мінімуму трудової участі трудової участі у громадському:
- 1988 рік - 31 день (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1989 рік – 41 день (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1990 рік - «-» (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1991 рік – 113 днів (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1992 рік – 331 день (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1993 рік – 321 день (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
- 1994 рік - 274 дні (при встановленому річному мінімумі 220 днів);
Отже, позивач виконав річний мінімум згідно фактично відпрацьованих днів.
Відомості які містяться у трудовій книжці позивача є чіткими, зрозумілими та не підлягають подвійному тлумаченню.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за № 310 (надалі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Отже враховуючи вище викладене, вважаю за необхідне зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Пархоменка за період: з 01.07.1988 року по 23.05.1989 року; з 24.05.1991 року по 31.12.1994 року.
Слід зазначити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17.
Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку про те, що рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.05.2025 року № 047150031723 та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 року № 047150031723 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
При цьому, ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправними та скасування спірних рішень, а не визнання протиправними дій відповідачів, як позивач зазначає у позовних вимогах.
Щодо способу поновлення порушених прав та законних інтересів позивача суд зазначає, що оскільки суб`єктом владних повноважень, яким вперше було порушено права позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області шляхом прийняття рішення від 08.05.2025 року № 047150031723, то саме його слід зобов`язати вчинити певні дії. 
Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській, суд зазначає про таке.
Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви від 30.04.2025 року було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Тобто, розгляд заяви позивача від 30.04.2025 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується та який першим порушив права позивача.
Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової служби та роботи:
- з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року – проходження військової служби в рядах Радянської Армії;
- з 01.07.1988 року по 23.05.1989 року та з 24.05.1991 року по 31.12.1994 року - робота в колгоспі ім. Пархоменка; 
- період з 02.10.2022 року по 22.10.2022 року, 06.11.2022 року по 13.11.2022 року, 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, 01.12.2022 року по 11.12.2022 року, 16.12.2022 року по 31.12.2022 року, 07.04.2023 року по 27.04.2023 року, безпосередньої участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській обл., Херсонського р-н Білозерська селищна ТГр, н.п. Миролюбівка Дніпропетровська обл. Нікопольський р-н, Марганецька міська ТГ р„ н.п. Марганець, Донецька обл., Краматорський р-н. Олександрійська селищна ТГр., н.п. Очеретино у трикратному розмірі до страхового стажу.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача зарахувати певні періоди роботи до страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. 
На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 30.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано. 
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.05.2025 року № 047150031723.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.06.2025 року № 047150031723.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23, код ЄДРПОУ 21366538) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) періоди проходження військової служби та роботи:
- з 24.05.1989 року по 23.05.1991 року – проходження військової служби в рядах Радянської Армії;
- з 01.07.1988 року по 23.05.1989 року та з 24.05.1991 року по 31.12.1994 року - робота в колгоспі ім. Пархоменка; 
- період з 02.10.2022 року по 22.10.2022 року, 06.11.2022 року по 13.11.2022 року, 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, 01.12.2022 року по 11.12.2022 року, 16.12.2022 року по 31.12.2022 року, 07.04.2023 року по 27.04.2023 року, безпосередньої участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській обл., Херсонського р-н Білозерська селищна ТГр, н.п. Миролюбівка Дніпропетровська обл. Нікопольський р-н, Марганецька міська ТГ р„ н.п. Марганець, Донецька обл., Краматорський р-н. Олександрійська селищна ТГр., н.п. Очеретино у трикратному розмірі до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23, код ЄДРПОУ 21366538) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) від 30.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку, з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна