П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 540/7596/21	

	Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В. 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року про повернення без розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії 

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
17.12.2025 року до суду за вхід. №АВ/420/146/25 надійшла заява представника ОСОБА_2 в порядку 383 КАС України, в якій він просить:
- визнати протиправними дії, рішення, бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання Постанови від 06.09.2022 , а саме, відповідач протиправно не здійснив виплату заборгованості з пенсії за період з 01.11.2020 по грудень 2022 року; 
- згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме, зобов`язати відповідача здійснити виплату заборгованості з пенсії за період з 01.11.2020 по грудень 2022 року;
- зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання Постанови від 06.09.2022 року у адміністративній справі № 540/7596/21. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 за вхід. №АВ/420/146/25 від 17.12.2025 року в порядку ст. 383 КАС України у справі №540/7596/21 – повернуто заявнику без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 року у справі № 540/7596/21, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що предметом оскарження в цій заяві є протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії, вчинена ним, як це повідомлено відповідачем у листі від 03.12.2025 року, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 821. Саме ця безпідставна бездіяльність — на підставі застосування нерелевантного нормативного акта — і оскаржується позивачем в межах ст. 383 КАС України. Реальний момент, коли Позивач дізнався про конкретне порушення свого права на виконання рішення (а саме про застосування до нього Постанови № 821), настав 11.12.2025 року (дата ознайомлення з листом ПФУ від 03.12.2025). Звернення до суду 17.12.2025 року було здійснено в межах встановленого законом 10-денного строку.
Також вказує, що заява в порядку ст. 383 КАС України є складовою судового контролю за виконанням судового рішення та не є самостійним позовом, а тому судовий збір за її подання не підлягає сплаті. Зазначає, що відповідач протиправно включив нараховану заборгованість з пенсії позивача за період з 01.11.2020 по 31.12.2022 на виконання Постанови від 06.09.2022 до Порядку, що затверджена Постановою № 821.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що позивачем не дотримано вимоги пункту 9 ч.2, ч. 3 та ч.4 статті 383 КАС України щодо строку звернення до суду з заявою та сплати судового збору, а тому прийшов до висновку про повернення заяви заявнику без розгляду.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Розділом IV КАС України закріплені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Статтею 382, 382-2, 382-3 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому, для цілей застосування ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стадія виконання рішення суду є складовою доступу до правосуддя.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004р.).
Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
У свою чергу, судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).
Що стосується висновків суду першої інстанції в частині необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» (Закон № 3674-VI).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, серед іншого, за подання до суду іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Таке формулювання вказує на те, що за подання усіх заяв, які передбачені процесуальним законом, підлягає справлянню судовий збір.
Оскільки заява «про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду» передбачена процесуальним законом (стаття 383 КАС України), то за змістом частини першої статті 3 Закону № 3674-VI за її подання підлягає сплаті судовий збір.
Розміри ставок судового збору передбачено статтею 4 Закону № 3674-VI.
Водночас, ставка судового збору за подання заяви в порядку статті 383 КАС України статтею 4 Закону № 3674-VI не передбачена.
Таким чином, передбачена статтею 383 КАС України заява хоч і віднесена до числа об`єктів справляння судового збору, проте відсутність у Законі № 3674-VI відповідної ставки виключає можливість вимагати його сплати від позивача, що дозволяє зробити висновок про те, що за подання такої заяви судовий збір не підлягає сплаті.
У контексті обставин справи, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд вже розглядав справу, ключовим в якій було питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з питань судового контролю за виконанням рішення суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20 зазначено, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статті 383 КАС України (визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду), є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої в порядку статті 383 КАС України заяви.
Правовий підхід, викладений в постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20, згодом підтриманий Верховним Судом у постановах від 08.04.2025 у справі № 260/9470/23 та 15.04.2025 у справі № 620/17733/23 і колегія суддів у справі, що розглядається, не вбачає правових підстав відступати від такої позиції.
Також колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що Верховний Суд у справі № 140/8660/20 виніс ухвалу, якою ухвалив звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.
Пленум Верховного Суду, своїм рішенням від 12 вересня 2025 року, ухвалив звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності положень частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI.
Колегія суддів також вважає застосовними до обставин цієї справи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.02.2018 у справі № 2а/0470/2563/12, від 22.01.2020 у справі № 440/207/19 та від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що вимога додатково (повторно) сплатити судовий збір за здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, яке ухвалено на користь особи і набрало законної сили, не відповідає завданню та основним засадам адміністративного судочинства, закріплених в статті 2 КАС України.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 260/432/23, який в силу приписів ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність сплати позивачем судового збору за подання заяви на підставі ст. 383 КАС України, є помилковим.
Щодо дотримання позивачем строків звернення із заявою до суду.
Частиною четвертою статті 383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Суд першої інстанції, вказуючи, що десятиденний строк визначений ч. 4 ст. 383 КАС України слід обраховувати саме з 12.06.2025 року, оскільки період часу, протягом якого слухалась справа №420/17505/24 є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, а документ (Постанова без задоволення - без змін ст. 308, 310, 311, 315, 316, 321” від 10.06.2025 по справі №420/17505/24) доставлено до електронного кабінету: 11.06.2025 року о 17:42 годині, прийшов до висновку про недотримання позивачем строків, передбачених ч.4 ст.383 КАС України, оскільки заява не містить належних обґрунтувань щодо пасивної поведінки позивача та його представника в період з 12.06.2025 року до 24.11.2025 року щодо ознайомлення з виконанням рішення суду та з ходом виконавчого провадження. 
З приводу таких підстав для висновку про недотримання позивачем строків звернення із заявою до суду, слід зазначити те, що зі змісту заяви ОСОБА_1 встановлено, що з листа пенсійного органу від 03.12.2025 № 2100-0307-8/47653, який було направлено у відповідь вимогу державного виконавця від 25.11.2025 №77312105 (виконавче провадження від 25.02.2025 №77312105), щодо виконання постанови П`ятого від 06.09.2022 у справі №540/7596/21 Позивачу стало відомо що нарахована сума боргу пенсії Позивача за період з 01.11.2020 по 31.12.2022 буде виплачена в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень” (далі - Постанова № 821).
Так, з матеріалів справи вбачається, що у відповідь на звернення представника Позивача про добровільне виконання Постанови від 06.09.2022 Відповідач листом від 01.12.2023 № 2100-0209-8/40151 повідомив, що у грудні 2022 року повторно у встановленому законодавством порядку розглянув по суті заяву ОСОБА_1 від 01.07.2021, про поновлення виплати пенсії та прийнято відповідне рішення про призначення пенсії. 
Виплату пенсії розпочато з січня 2023 року. Розмір пенсії склав: з 01.01.2023 10340,35 грн; з 01.03.2023 - 11670,12 грн. 
Також Відповідач в листі від 01.12.2023 вказав, що заборгованість у сумі 242202,38 (з 01.11.2020 по 31.12.2022) буде погашена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат в порядку черговості. 
Не погоджуючись з відмовою Відповідача стосовно виплати пенсії за період з 01.11.2020 по 31.12.2022 Позивач обрав в якості способу захисту - звернення до суду з позовною заявою. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року у справі №420/17505/24, яке залишене без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 – відмовлено з підстав того, що у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Вищезазначене рішення представником позивача отримано 11.06.2025 року.
В свою чергу, ч.2 ст.383 КАС України передбачає обов`язкове зазначення в заяві інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження. Без зазначення вказаної інформації подана заява повертається заявнику.
Так, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 зазначено, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема, надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
20.02.2025 року Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження. 
25.02.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77312105.
24.11.2025 року представник позивача звернувся до виконавчої служби з адвокатським запитом, в якому, з посиланням на порушення вчинені боржником, просив:
визнати, що виконавчий лист за судовим рішенням у справі № 540/7596/21 виконується не в повному обсязі;
- вжити заходів примусового виконання у частині виплати заборгованості;
- надати інформацію про стан виконавчого провадження та вжиті заходи;
- забезпечити ознайомлення представника стягувача з матеріалами виконавчого провадження.
25.11.2025 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено та направлено вимогу боржнику щодо повідомлення про виконання рішення суду.
03.12.2025 року у відповідь на вимогу від ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов лист щодо вжитих заходів виконання рішення суду.
Представник ж Параніча Віктора Володимировича 17.12.2025 року скористався правом подати заяву в порядку ст. 383 КАС України.
Таким чином, строк на звернення з відповідною заявою, на думку суду, позивачем не пропущено, оскільки позивачем здійснювався захист своїх прав у цих же правовідносинах в судовому порядку та усуваючи наявні перешкоди до прийняття судом заяви в порядку судового контролю.
Отже, відсутність у позивача інформації, яка в обов`язковому порядку повинна бути зазначена в заяві, безперечно перешкоджала останньому звернутися із заявою в порядку ст.383 КАС України.
Як наголосила Велика Палата Верховного Суду в постанові 07 липня 2021 року в справі № 9901/226/19, суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.
Таким чином, колегія суддів встановила, що позивачем дотримано вимоги ст.383 КАС України щодо строку звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень та дій відповідача на виконання рішення суду, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.
Підстав для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року скасувати.
Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та строки, які визначено ст.ст.328, 329 КАС України.
Повний текст постанови складено та підписано 10 лютого 2026 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов 

Суддя: І.Г. Ступакова