Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
Справа № 126/212/25
Провадження № 2/126/86/2026
"26" січня 2026 р. 
м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Рудя О. Г. 
із секретарем Кучанською В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка до дня смерті постійно проживала біля нього по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовим записом про смерть № 12 від 10.05.2016, що видано виконавчим комітетом Великокиріївської сільської ради Бершадського району Вінницької області.
Після смерті його матері залишилась спадщина, до якої, крім іншого, входить також земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Бершадської міської ради (колишньої Великокиріївської сільської ради) Гайсинського району Вінницької області.
Після смерті його матері спадкоємців за заповітом, пережитого подружжя та спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає.
Разом з тим, спадкоємцями першої черги за законом є він та його рідна сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі. Інших спадкоємців першої черги після смерті матері ні за законом, ні за заповітом немає.
В липні 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу з проханням щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.
Нотаріальними органами згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 230/02-31 від 01.08.2024 йому було відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що він не прийняв спадщину належним чином, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті матері в нотаріальні органи в установлений законом строк не подав, то і відповідно пропустив строк для прийняття спадщини. Також йому було рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою для вирішення даного питання. 
Разом з тим, він не звертався з письмовою заявою у шестимісячний термін про прийняття спадщини, так як він постійно проживав зі своєю матір`ю аж до дня її смерті, а тому обґрунтовано вважав, що прийняв спадщину.
За останні роки перед смертю матері він опікувався нею та повністю займався її утриманням, а мати проживала біля нього по АДРЕСА_1 . Фактично будинок його покійної матері та його будинок межують і раніше являлись однією садибою під № НОМЕР_2 і 139А. Він забезпечував матір харчуванням, медикаментами, повністю займався її утриманням. Після смерті матері він користується спільним спадковим майном, проводив інші витрати. Ще при житті покійної матері у нього з матір`ю та його сестрою була домовленість, що оскільки він проживає разом з нею та здійснює за нею догляд, то і майно, в тому числі земельна ділянка залишаються йому. По цій причині його сестра - відповідачка по справі заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальних органів не подавала. Разом з тим, своє волевиявлення щодо розпорядження спадковим майном мати належним чином оформити не встигла, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 
В даному випадку встановлення факту пов`язано з наступним вирішенням питання щодо оформлення спадкового майна.
А тому він просить розглянути справу щодо встановлення факту постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини в порядку позовного провадження.
Просить встановити факт постійного проживання його, як спадкоємця на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем - його матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Куцяк Ф.Г. надав заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в його відсутність та у відсутність позивача.
Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву, в якій позов визнає, просить розглянути справу без її участі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про смерть спадкодавця серії НОМЕР_4 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що він не звертався з письмовою заявою у шестимісячний термін про прийняття спадщини, так як він постійно проживав зі своєю матір`ю аж до дня її смерті, а тому обґрунтовано вважав, що прийняв спадщину.
Через відсутність документів, які підтверджують, що на час смерті матері позивач проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої права на спадкування майна після смерті матері.
Згідно копії свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , місцем її смерті є: с. Велика Киріївка Гайсинського району Вінницької області.
Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки Великокиріївського старостинського округу Бершадської міської ради № 390 від 15.09.2025, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по момент смерті. На день її смерті разом з нею проживав син ОСОБА_1 .
При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.
У своїй ухвалі від 14 вересня 2016 року (справа № 505/2085/14-ц) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов наступного висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. 
Метою встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем його матір`ю ОСОБА_3 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Таким чином, матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні сукупністю доказів доводиться факт того, що позивач проживав разом із матір`ю на час відкриття спадщини на майно після смерті останньої.
Беручи до уваги те, що з метою недопущення порушення спадкових прав позивача, реалізація яких залежить від доведеності факту спільного проживання позивача разом зі своєю матір`ю до дня її смерті, проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у позовній заяві підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, - 
ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) про встановлення факту постійного проживання - задовольнити повністю.
Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) постійно спільно проживав на час відкриття спадщини разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. Г. Рудь