П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/19215/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та адвоката Черненка Владислава Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бжассо Н.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії, –

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців (місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення – «базового місяця») – січень 2008 року;
- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») – січень 2008 року у загальному розмірі 20 066, 99 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) у фіксованому розмірі 4 083, 10 грн. у місяць за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року у загальному розмірі 187 427, 45 грн. відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.12.2021 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 року № 159;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.12.2021 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 року № 159.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що Позивач у період з 04.10.2017 року до 28.12.2021 року проходив військову службу у Відповідача та у цей період грошове забезпечення виплачувалось не у повному обсязі, оскільки не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. При цьому, при обрахунку індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року включно, на думку Позивача, повинен бути використаний в якості базового місяця період – «січень 2008 року», через незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців у період з 01.01.2008 року до 28.02.2018 року. Разом з цим, у зв`язку з підвищенням посадових окладів у березні 2018 року Відповідач мав вирішити питання щодо наявності чи відсутності у Позивача права на отримання «індексації-різниці» у конкретному розмірі на місяць відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, що не було зроблено, чим позбавлено Позивача на належну йому щомісячну «індексацію-різницю» грошового забезпечення. В свою чергу, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форм власності та виду юридичної особи.
Таку бездіяльність Позивач вважає протиправною, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. При цьому, за твердженням Позивача щомісячний розмір «індексації-різниці» має становити 4 083, 10 грн. на місяць.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців (місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення – «базового місяця») – січень 2008 року;
- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») – січень 2008 року;
- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) у фіксованому розмірі 4 083, 10 грн. у місяць за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;
- в іншій частині позову – відмолено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги сторона посилається, зокрема, на відсутність підстав для застосування місяця «січень 2008 року» як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення Позивача за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року, адже в спірних правовідносинах базовим місяцям є базовим місяцем є «січень 2016 року». Зазначене підтверджується роз`ясненнями Міністерства соціальної політики від 03.10.2022 року № 3148/0/290-22/51. Крім цього сторона зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) у фіксованому розмірі 4 083, 10 грн. у місяць за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року з огляду на невірний розрахунок розміру «індексації-різниці», наведеного Позивачем у позові, та з яким погодився суд першої інстанції, оскільки до цього розрахунку не було включено суми індексації, яка була нарахована та виплачена Позивачу за цей період, відображеної у довідці за період з березня 2018 року по грудень 2021 року, наявної в матеріалах справи.
Також із рішенням суду першої інстанції не погодився Позивач, але в частині відмовлених вимог, у зв`язку з чим звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції змінити його в резолютивній частині шляхом обрання більш ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача у частині задоволених вимог, а також скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації та ухвалити нове рішення про її задоволення.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, сторона зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог Позивача в частині індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року із застосуванням «січень 2008 року» в якості базового місяця для обрахунку індексації, а також за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. 
Однак, обираючи спосіб захисту порушених прав Позивача в цій частині, суд першої інстанції обрав неефективний, незважаючи на заявлені вимоги у вигляді стягнення конкретних сум індексації за відповідний період. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, від 06.07.2023 року по справі № 240/23550/21, від 04.04.2024 року по справі № 160/4155/22, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 року по справі № 560/6684/22 та від 15.08.2023 року по справі № 400/3784/22, Позивач зазначає, що застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. Разом з цим, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Також скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції про передчасність позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з оглядку на неврахуванням судом практики Верховного Суду по аналогічним правовідносинам, викладених у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11439/19 та від 13.01.2020 року по справі № 803/203/17. Оскільки Відповідач протиправно не нарахував та не виплатив Позивачу індексації грошового забезпечення, покладення на військову частину обов`язку виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації буде законним та обґрунтованим.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Позивача – задовольнити частково, з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2017 року № 201, Позивача з 04.10.2017 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2021 року № 268 Позивача з 28.12.2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби.
За твердженням Позивача, у період проходження військової служби у Відповідача, виплата грошового забезпечення здійснювалося не у повному обсязі, оскільки не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
У січні 2025 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив надати довідку про нараховане і виплачене грошове забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.12.2021 року, довідку про виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.12.2021 року, а у разі невиплати (виплати не у повному обсязі) індексації грошового забезпечення здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням «січня 2008 року» як місяця для обчислення індексу споживчих цін та «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року 28.12.2021 року включно відповідно до приписів пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Відповідачем відповіді щодо перерахунку сум індексації грошового забезпечення за спірний період надано не було, але надано довідку про виплачені суми щомісячних видів грошового забезпечення, премії та інших виплат за період з 04.10.2017 року по 28.12.2021 року від 14.04.2025 року за № 343, відповідно до якої з жовтня 2017 року по листопад 2018 року включно Позивачу виплата індексації грошового забезпечення не проводилася, а з грудня 2018 року по грудень 2021 року Позивачу виплачувалась «поточна індексація».
Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 04.10.2017 року по 28.12.2021 року як «поточної індексації» та «індексації-різниці», ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з метою захисту порушеного права на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплаті Позивачу індексації грошового забезпечення у період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року включно з огляду на те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, відсутність бюджетного фінансування на її виплату не є підставою для її не нарахування. При цьому, тарифна ставки (посадового окладу) за посадами у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року була незмінною, у зв`язку з чим при нарахування індексації грошового забезпечення за цей період в якості базового місяця повинен бути «січень 2008 року». Обираючи спосіб захисту порушених прав Позивача в цій частині позову, суд першої інстанції вважав належним способом захисту зобов`язати Відповідача здійснити нарахування й виплату індексації за вказаний період з урахуванням базового місяця «січень 2008 року».
Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Позивач має право на отримання «індексації-різниці» й це право порушене Відповідачем, оскільки підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (380, 05 грн.) є меншим за суму індексації, що склалася у березні 2018 року (4 463,15 грн.), тому наявні підстави для нарахування й виплати Позивачу «індексації-різниці», починаючи з 01.03.2018 року до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців або до дати звільнення зі служби у розмірі 4 083, 10 грн. щомісячно. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині позову, проте задовольнив їх частково, оскільки обрав інший спосіб відновлення порушених прав Позивача, ніж заявлено Позивачем, а саме шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу «індексацію-різницю» у фіксованому розмірі 4 083, 10 грн. у місяць за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність, оскільки станом на дату розгляду даної справи індексація грошового забезпечення Позивача не була виплачена, а тому нарахування та виплата відповідної компенсації буде стосуватися правовідносин, які будуть мати місце в майбутньому.
Вирішуючи спірні питання, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи питання з приводу проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року із визначенням в якості базового місяця «січень 2008 року», колегія суддів виходить з наступного.
Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Як встановлено пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Посилання Відповідача в апеляцій скарзі на п. 6 Порядку № 1078 та ст. 5 Закону № 1282-XII, якими визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, як на підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати Позивачу індексації грошового забезпечення судова колегія вважає помилковим, оскільки невиплата індексації є обмеженням права Позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
Тому бездіяльність Відповідача, яка полягала у невиплаті Позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку із відсутністю фінансування на цю мету, вірно визнані судом першої інстанції протиправною.
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103%. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.
Аналогічно у ст. 4 Закону № 1282 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 року 101%).
Згідно офіційного сайту Міністерства фінансів України, у спірний період величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у листопаді 2015 року та у квітні 2016 року.
З 01.12.2015 року положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
За змістом пояснюючої записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку з цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення. На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини 3 і 4 статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, з 01.12.2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).
Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013).
Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався постановою № 1294, яка була чинною з 01.01.2008 року та діяла до 01.03.2018 року, тобто до набрання чинності постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За таких обставин, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) є січень 2008 року.
З наведеного слідує логічний висновок, що у спірному періоді (з 01.12.2015 року до 10.01.2018 року) повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) не були дискреційними, оскільки нормами означеного Порядку установлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідної установи галузі бюджетної сфери – проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді був січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 22.03.2023 року по справі № 380/1730/22, в постанові від 27.04.2023 року по справі № 420/15397/21.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у Позивача права на виплату індексації із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», оскільки в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців були незмінними.
Отже, доводи Відповідача про відсутність підстав для застосування для обрахунку індексації «січня 2008 року» як базового місяця є помилковим та не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин та усталеній практиці Верховного Суду у такій категорії справ.
Разом з цим, апеляційний суд наголошує, що Відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.
Водночас, наявність у Відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання Відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.
Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування індексації, які встановлені Порядком № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.
Обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 260/6386/21 від 11.05.2023 року.
Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушених прав Позивача, задоволення позову щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року, на думку колегії суддів, має відбуватися з одночасним визначенням «січня 2008 року» як базового місяця для проведення індексації, що вірно зроблено судом першої інстанції.
В свою чергу, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі № 320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі № 400/3826/21 від 23.03.2023 року, в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Дослідивши наведений у позові розрахунок індексації за період з 04.10.2017 року до 28.02.2018 року, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів дійшла висновку, що загальний розмір невиплаченої індексації Позивачу за цей період з урахуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» становить 20 066, 99 грн..
Однак, Відповідач не нараховував та не виплачував Позивачу індексацію грошового забезпечення у період з 14.04.2016 року по 28.02.2018 року, що підтверджується довідкою про виплачені суми щомісячних видів грошового забезпечення, премії та інших виплат за період з 04.10.2017 року по 28.12.2021 року від 14.04.2025 року за № 343 та не заперечується Відповідачем, чим допустив протиправну бездіяльність щодо не виплати індексації грошового забезпечення за цей період.
Проте, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається Позивач в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання індексації й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.
Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги Позивача стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції в цій частині позовних вимог спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу, а також не перевірив розраховану Позивачем суму індексації.
Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що до стягнення підлягаю суму, які попередньо були нараховані, але не було виплачені з вини суб`єкта владних повноважень, але в даному випадку спірні суми не були нараховані Відповідачем на користь Позивача, відтак, належним та ефективним способом захисту прав Позивача в даному випадку буде саме зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» в сумі 20 066, 99 грн..
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що абзац 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом його викладення в новій редакції.
Відтак, доводи апеляційної скарги Позивача частково знайшли свої підтвердження, тому підлягають до часткового задоволення.
Водночас, доводи апеляційної скарги Відповідача щодо цієї частини позовних вимог колегією суддів відхиляються як безпідставні та як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються вищевикладеними висновками, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а також не відповідають встановленій практиці Верховного Суду щодо розгляду аналогічних спорів.
Щодо проведення індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4 083, 10 грн. в місяць за період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, судова колегія враховує наступне.
Як вже зазначалось вище, пункт 5 Порядку № 1078 застосовується з 01.12.2015 року у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року.
Абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Цей же абзац діяв з 15.03.2018 року до 01.04.2021 року у редакції постанови Уряду № 141 від 28.02.2018 року і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Указаний абзац з 02.04.2021 року діє у редакції постанови Уряду № 278 від 31.03.2021 року і встановлює, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Абзац 2 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 01.12.2015 року дотепер у редакції постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Абзац 3 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01.12.2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Цей же абзац з 15.03.2018 року дотепер діє у редакції постанови Уряду № 141 від 28.02.2018 року та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 01.12.2015 року дотепер у редакції постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01.12.2015 року до 01.04.2021 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Указаний абзац з 02.04.2021 року діє у редакції постанови Уряду № 278 від 31.03.2021 року і встановлює, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 діяв з 01.12.2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Цей же абзац з 15.03.2018 року до 01.04.2021 року діяв у редакції постанови Уряду № 141 від 28.02.2018 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Указаний абзац з 02.04.2021 року діє у редакції постанови Уряду № 278 від 31.03.2021 року і встановлює, що до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Пункт 10-2 Порядку № 1078 був викладений у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 09.12.2015 року.
У цій редакції пункт 10-2 Порядку № 1078 застосовувався з 01.12.2015 року до 01.04.2021 року та передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Цей же пункт з 02.04.2021 року до 08.11.2021 року діяв у редакції постанови Уряду № 278 від 31.03.2021 року і передбачав, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу, посадова особа митної служби.
Указаний пункт з 09.11.2021 року діє у редакції постанови Уряду № 1141 від 03.11.2021 року і встановлює, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Абзац 2 пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзаци 2-5 пункту 1.2 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Інструкція № 260) передбачали, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзац 2 пункту 1.9 розділу І Інструкції № 260 установлював, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів зазначає, що механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Своєю чергою, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункт 44 постанови Верховного Суду від 27.04.2021 року по справі № 380/1513/20).
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право Позивача отримати індексацію грошового забезпечення (постанови Верховного Суду від 19.07.2019 року по справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 року по справі № 825/694/17, від 20.11.2019 року по справі № 620/1892/19).
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 року по справі № 206/4411/16-а).
Порядок № 1078 у редакції, яка застосовувалася до 01.12.2015 року, містив поняття «базовий місяць».
Базовим місяцем вважався той місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їхніх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). Базовий місяць визначали окремо для кожного працівника у випадку, коли заробітна плата зростала внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої її постійної складової.
09.12.2015 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).
Цією постановою були внесені зміни до Порядку № 1078.
Порівняльний аналіз положень пунктів 5, 10-1, 10-2 Порядку № 1078 свідчить про те, що внаслідок змін, унесених Постановою № 1013, з 01.12.2015 року діють єдині правила проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення, виходу на роботу чи зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Внаслідок цих змін Порядок № 1078 у редакції, що застосовується з 01.12.2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати.
Для проведення індексації з 01.12.2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.
Місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таке визначення цього поняття висновується із системного тлумачення пункту 5 Порядку № 1078 у редакції, яка була запроваджена з 01.12.2015 року.
Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож із 01.12.2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.
Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення Позивача як військовослужбовця з 01.12.2015 року не прив`язаний до місяця прийняття (переведення, виходу) на військову службу чи місяця зростання грошового забезпечення за рахунок будь-якої його постійної складової.
Із 01.12.2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.
Крім цього, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци 2, 5 пункту 4 Порядку № 1078).
В даному випадку, в межах цієї справи, правовідносини між сторонами у справі щодо нарахування й виплати Позивачу «поточної індексації» не є спірними.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте постановою Уряду № 1013 від 09.12.2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указував, що ця сума «індексації-різниці» виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що нарахування й виплата суми «індексації-різниці» мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми «індексації-різниці», які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, повноваження Відповідача щодо виплати Позивачу цієї суми індексації не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право Позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу Позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави зробити колегією суддів висновок, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу Позивача, Відповідачем належало вирішити питання, чи має Позивач право на отримання суми «індексації-різниці».
Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21 з подібними правовідносинами.
Тобто, з огляду на абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної «індексації-різниці» визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Для правильного застосування абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, ураховуючи спосіб застосований Верховним Судом по справі № 400/3826/21, суду у цій справі потрібно було встановити:
- розмір підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року). В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз. 5 п. 5 Порядку № 1078);
- суму можливої індексації грошового забезпечення Позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абз. 5 п. 4 Порядку № 1078));
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати Позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
В свою чергу, колегія суддів погоджує наведений першою інстанцією розрахунок розміру «індексації-різниці» Позивача станом на березень 2018 року, який становить 4 083, 10 грн., так як грошовий дохід Позивача у березні 2018 року підвищився лише на 380, 05 грн., коли розмір індексації грошового забезпечення, яка мала скластися в березні 2018 року, склав 4 463, 15 грн. (4 463, 15 – 380, 05 = 4 083, 10).
Оскільки підвищення доходу в березні 2018 року є меншою за суму індексації, що склалася у березні 2018 року, тому є наявними підстави для нарахування й виплати Позивачу «індексації-різниці», починаючи з 01.03.2018 року до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців або до дати звільнення зі служби.
При цьому, до чергового підвищення посадового окладу (після березня 2018 року), до визначеної суми «індексації-різниці» (4 083, 10 грн.) повинна додаватися сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103%).
Відтак, Відповідач вказуючи про відсутність підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період врахувало лише норми абз. 1 та 2 п. 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Саме тому, з урахуванням зазначених норм, Відповідач не нараховував та не виплачував Позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати Позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року); не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу Позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, тобто індексація грошового забезпечення Позивача у період з 01.03.2018 року до 28.12.2021 року включно нараховувалася та виплачувалася не у повному обсязі.
Разом з цим, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, зроблених по аналогічним правовідносинам, відображених у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 року по справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 року по справі № 400/3784/22, відповідно до яких Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів Позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Беручи до уваги встановлений колегією суддів факт не нарахування й не виплати Позивачу за період з 01.03.2018 року по 28.12.2021 року включно «індексації-різниці» та не вирішення питання щодо наявності у Позивача права на цей вид індексації у спірний період, Відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати Позивачу «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року по 28.12.2021 року включно у розмірі 4 083, 10 грн. щомісячно.
Провівши відповідний розрахунок, колегія суддів приходить до висновку, що загальний розмір невиплаченої Позивачу «індексації-різниці» за цей період становить – 187 427, 46 грн., з яких:
- 183 739, 50 грн. за повних 45 місяців з 01.03.2018 року по 01.12.2021 року включно
(4 083, 10 х 45 = 183 739, 50);
- 3 687, 96 грн. за 28 днів грудня 2021 року включно
(4 083, 10 / 31 х 28 днів = 3 687, 96).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позову в цій частині, який підлягає задоволенню.
Проте, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається Позивач в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання «індексації-різниці» й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні загальну суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.
Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги Позивача стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції в цій частині позовних вимог спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не визначив конкретної суми «індексації-різниці», яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу.
Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що до стягнення підлягаю суму, які попередньо були нараховані, але не було виплачені з вини суб`єкта владних повноважень, але в даному випадку спірні суми не були нараховані Відповідачем на користь Позивача, відтак, належним та ефективним способом захисту прав Позивача в даному випадку буде саме зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу щомісячну «індексацію-різницю» в сумі 4 083, 10 грн. на місяць за період з 01.03.2018 року по 28.12.2021 року включно у загальній сумі 187 427, 46 грн., відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що абзац 5 резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом його викладення в новій редакції.
Відтак, доводи апеляційної скарги Позивача частково знайшли свої підтвердження, тому підлягають до часткового задоволення.
Водночас, доводи апеляційної скарги Відповідача щодо цієї частини позовних вимог колегією суддів відхиляються як безпідставні та як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються вищевикладеними висновками, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а також не відповідають встановленій практиці Верховного Суду щодо розгляду аналогічних спорів.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у Позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексацію грошового забезпечення, колегія суддів виходить з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі – Порядок № 159).
Так, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналізуючи вищенаведені правові норми у подібних відносинах Верховний Суду у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19 дійшов висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року по справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 року по справі № 803/203/17.
У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постановах від 04.04.2018 року по справі № 822/1110/16, від 20.12.2019 року по справі № 822/1731/16, від 13.03.2020 року по справі № 803/1565/17.
З урахуванням встановленням у даній справі невиплати Позивачу за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року включно індексації грошового забезпечення в сумі 20 066, 99 грн., а також за період з 01.03.2018 року по 28.12.2021 року включно «індексації-різниці» у загальній сумі 187 427, 46 грн., що входить до складу грошового забезпечення, колегія суддів дійшла висновку про наявність у Відповідача обов`язку нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму недоплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати.
Проте, вирішуючи спірне питання в цій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов до протилежного висновку через невірне тлумачення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що призвело до невірного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, з прийняттям нового рішення – про її задоволення.
Отже, слушними є доводи апеляційної скарги Позивача, тому така підлягає до задоволенню в цій частині.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 317 КАС України).
Резюмуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Позивача про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та про неправильне застосування норм матеріального права, знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, що є підставою для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання вчинити певні дії шляхом викладення цих частин в редакції цієї постанови та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, з прийняттям нового рішення – про її задоволення, а апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення.
При цьому, в даному випадку відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Черненка Владислава Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду 30 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії – змінити шляхом викладення його резолютивної частини в частині зобов`язання вчинити певні дії в наступній редакції:
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» у загальному розмірі 20 066 (двадцять тисяч шістдесят шість) гривень 99 копійок.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щомісячну «індексацію-різницю» в сумі 4 083 (чотири тисячі вісімдесят три) гривні 10 копійок на місяць за період з 01.03.2018 року по 28.12.2021 року включно у загальній сумі 187 427 (сто вісімдесят сім тисяч чотириста двадцять сім) гривень 46 копійок, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум».
Рішення Одеського окружного адміністративного суду 30 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії – скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, з прийняттям нового рішення – про її задоволення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року до 28.12.2021 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011 року.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька