ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р.                                                                 Справа №914/1431/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача):                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” від 02 серпня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року, суддя  Іванчук С.В.
у справі № 914/1431/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг”, м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет”, м. Львів
про стягнення заборгованості в сумі 179 008,74 грн

встановив:
02 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” про стягнення заборгованості за договором поставки № ТА0124/17 від 17.07.2017 року в сумі 179 008,74 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року у справі № 914/1431/25 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг” 179 008,74 грн. – основного боргу, витрати на професійну правову допомогу в сумі 15 000,00 грн. та 3028,00 грн – судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи положення договору в частині погоджених строків оплати, визнання заборгованості відповідачем в акті звіряння взаєморозрахунків, настання строку оплати на час прийняття рішення, не представлення доказів в підтвердження оплати заборгованості, позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 179 008,74 грн. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн., місцевий господарський суд, беручи до уваги заперечення відповідача щодо заявленого розміру судових витрат, враховуючи предмет спору й характер спірних правовідносин, оцінюючи співмірність здійснених стороною витрат на представництво адвокатом її інтересів у суді, складність підготовлених адвокатом процесуальних документів, які підлягають оцінці не лише з огляду на їх кількість і обсяг (кількість сторінок), вирішив покласти на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року у справі № 914/1431/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 530 ЦК України, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 692 ЦК України, ухваливши оскаржуване рішення. Апелянт звертає увагу суду, що позивач не надав і у матеріалах справи відсутні повідомлення про відвантаження (Decadv) та товарна накладна (рахунок/Invoice), оформлена через використання системи «Electronic data interchange», крім цього, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що постачальник надав такі покупцю, за таких умов, покупець згідно п. 9.3. договору від 17.07.2017 має право не оплачувати таку поставку товару. Крім цього,  долучені до матеріалів справи видаткові накладні не місять даних (П.І.Б.) та посади особи, що підписала ці видаткові накладні від ТОВ «Альянс Маркет», повноваження даної особи на здійснення господарської операції, відтак такі видаткові накладні не є належним та допустимим доказом. Скаржник також звертає увагу суду, що як вбачається із долученого позивачем акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2025 року, такий зі сторони відповідача не підписаний керівником. При цьому, скаржник зазначає, що оскільки стороною позивача надано лише попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, остаточного розрахунку понесених витрат на правничу допомогу у даній справі та підтвердження, що такі витрати стороною фактично були або будуть понесені, позивачем не надано, не надано також і акту приймання-передачі наданих послуг, що є обов`язковою умовою для проведення розрахунків між сторонами за надані послуг, за наявності таких умов, суд повинен був відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Скаржник також вказує, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволені клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, грубо порушив ч. 5 ст. 252 ГПК України, ст. 6 Конвенції, право на справедливий суд та принцип юридичної визначеності. Також апелянт зазначає, що       договір був укладений не з ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» (код 42601935) з іншою юридичною особою, а саме Філією «Ю. ЕН.ПІ.Трейдінг» ТОВ «АСАТ» (код ЄДРПОУ філії – 40179591), відтак договір поставки №0124/17 від 18.07.2017, укладений між ТОВ «АСАТ» та ТОВ «Альянс Маркет», при цьому, ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» не укладало із ТОВ «Альянс Маркет» договір поставки.
Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі 914/1431/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” на рішення Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; позивачу надано строк (15 днів з дня вручення ухвали суду) для подання відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України, крім цього, відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з підстав, викладених в ухвалі суду.
Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана сторонам у справі, доставлена до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що матеріалами справи, а саме видатковими накладними, товарно-транспортними накладними підтверджується та визнається сторонами в акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 179 008,74 грн., при цьому акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2025 року підписано сторонами з використанням електронного цифрового підпису (позивач) та електронної печатки (відповідач) без жодних зауважень чи заперечень. Поряд з тим, позивач вказує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем не подано доказів, які б спростовували наведені обставини, а також не надано доказів належної оплати заборгованості, таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за основним боргом становить 179 008,74 грн, що правомірно встановлено судом першої інстанції, враховуючи положення договору в частині погоджених строків оплати, визнання заборгованості відповідачем в акті звіряння взаєморозрахунків, настання строку оплати на час прийняття рішення, не представлення доказів в підтвердження оплати заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є підставними та обґрунтованими. 
Крім цього, позивач у відзиві на апеляційну скаргу повідомив, що поніс в суді апеляційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн., що підтверджує дорученням №2/2025 від 11 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги №18/31 від 29 грудня 2018 року.
30 вересня 2025 року скаржником подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
10 жовтня 2025 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.
20 жовтня 2025 року від скаржника до суду надійшли заперечення на заперечення на відповідь на відзив.
Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття “розумного строку” не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2017 року Філією «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» ТОВ «АСАТ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» (покупець) було укладено договір поставки №ТА0124/17.
Відповідно до п. 1.1 договору відповідно до умов цього договору постачальник приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати товари за ціною і в асортименті, погодженими сторонами в комерційних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору, і в кількості, передбаченій замовленнями на товари. Для зручності викладу товари, що поставляються постачальником, далі по тексту іменуються "товар".
Згідно із пп. 2.2.5 п. 2.2 договору покупець зобов`язаний сплачувати вартість товару в порядку, передбаченому цим договором.
Відповідно до п. 8.3 договору приймання товару здійснюється на території покупця у присутності представників покупця і постачальника (для поставок з РЦ/ЛЦ кросс-упаковок на ТТ без представника постачальника) шляхом перерахунку товару і підписання відповідних документів.
У п. 8.12 договору сторони погодили, що право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товарно-транспортної та/або товарної накладної.
Відповідно до п. 9.1 договору на кожну поставку постачальник надає в       паперовому вигляді товарну накладну та/або ТТН (ідентичні повідомленню про відвантаження (Decadv) або ідентичну Товарній накладній (рахунок/Invoice), оформленій через EDI.
Згідно із п. 10.1 договору товар, що поставляється покупцеві за цим договором, підлягає оплаті в національній валюті України - гривні, в безготівковій формі в терміни визначені в додатку 7 до цього договору.
Відповідно до п. 10.1.1 договору оплата товару здійснюється в перший (найближчий) понеділок або четвер («платіжні дні»), наступний за днем закінчення строку відстрочення оплати (за днем настання обов`язку у покупця оплачувати товар).
За умовами п. 10.4 договору за результатами діяльності за (щомісячно, або в інший узгоджений окремо період) сторони зобов`язалися проводити звірку взаєморозрахунків, результати якої оформляються актом звірки в паперовій формі. Акт звірки має бути складений, погоджений і підписаний уповноваженими представниками сторін не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за періодом, за який здійснюється звірка взаєморозрахунків. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки, є підставою для остаточних взаєморозрахунків. Сторони зобов`язалися оформляти акт звірки шляхом обміну факсокопіями, у встановлений строк з подальшим обміном оригіналами.
Відповідно до п. 17.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2017 року. В разі закінчення строку договору і відсутності офіційного повідомлення хоча б однієї із сторін про небажання продовжувати співпрацю, договір автоматично пролонгується на строк до офіційного повідомлення про його припинення, яке покупець надає постачальникові у формі листа не менше, ніж за 14 календарних днів до дати припинення.
Згідно із п. 17.3 договору при невиконанні або неналежному виконанні умов договору стороною, інша сторона має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір. В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання винною стороною повідомлення про розірвання договору.
17 липня 2017 року сторонами також підписано додаток № 7 «Додаткова угода про умови оплати, поставки та повернення товару» до договору поставки №ТА0124/17, відповідно до п. 1 якого, сторони погодили строки оплати товару - покупець зобов`язаний оплачувати товар, поставлений постачальником з єдиним відстроченням платежу 75 (сімдесят п`ять) днів (дні) від дати поставки кожної партії товару.
Відповідно до п. 4.3 додатку № 7 при закінченні співпраці з постачальником, на розсуд покупця: оплата товарів не знижуваного залишку здійснюється покупцем за 3 (три) банківських дні до моменту припинення (розірвання) договору; або товар на дану суму має бути повернений покупцем постачальникові.
За приписами пп. 6.1.7 п. 61 додатку № 7 покупець має право на повернення 100% товару, поставленого постачальником, у випадку дострокового розірвання діючого договору.
На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв за період з 25.11.2024 року по 03.03.2025 року товар на загальну суму 203 143,80 грн., що підтверджується видатковими накладними №ГЛВ0459 від 25.11.2024 року на суму 24190,20 грн.; №ГЛВ0478 від 09.12.2024 року на суму 17 499,00 грн.; №ГЛВ0495 від 23.12.2024 року на суму 48 897,600 грн.; №ГЛВ0006 від 03.01.2025 року на суму 17 263,80 грн.; №ГЛВ0029 від 20.01.2025 року на суму 21 628,20 грн.; №ГЛВ0046 від 03.02.2025 року на суму 21 474,00 грн.; №ГЛВ0074 від 17.02.2025 року на суму 29 850,00 грн.; №ГЛВ0093 від 03.03.2025 року на суму 22 341,00 грн. та відповідними товарно-транспортними накладними, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками без жодних заперечень чи зауважень.
За твердженням позивача відповідач здійснив оплату за поставлений товар частково, на загальну суму 24 135,06 грн., однак, доказів здійснення відповідачем оплат до матеріалів справи не долучено.
Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» заборгованість на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» становить 179 008,74 грн.
Акт звірки взаєморозрахунків підписано сторонами з використанням Електронного цифрового підпису (позивач) та електронної печатки (відповідач), та копію акту додано до матеріалів справи.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач скерував відповідачу повідомлення за вих. № 2/03 від 13.03.2025 року, у якому зазначив, що станом 13.03.2025 року заборгованість ТОВ «Альянс Маркет» перед ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» за договором становить 66 451,74 грн. та, з огляду на порушення ТОВ «Альянс Маркет» строків оплати поставленого товару на більше ніж 7 календарних днів, на підставі пункту 17.3. договору повідомив відповідачу про дострокове розірвання договору від 17.07.2017 року в односторонньому порядку.
В підтвердження надіслання повідомлення, до матеріалів справи долучено копію опису вкладення у цінний лист, поштової накладної № 7902800711184 від 14.03.2025 року та фіскального чека.
Відповідно до інформації з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» за трекінгом № 7902800711184, повідомлення вручено відповідачу 17.03.2025 року.
25.04.2025 року позивач скерував відповідачу вимогу-претензію за вих. № 2025/04/25 про повернення боргу, у якій зазначив, що 17 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» та ТОВ «Альянс Маркет» було укладено договір поставки № ТА0124/17.
Позивач вказував, що належним чином виконував свої зобов`язання за договором, а саме здійснював поставки товару у строки та на умовах, передбачених договором та погоджених сторонами. Водночас, покупець систематично допускав порушення строків оплати, передбачених договором, чим зумовив виникнення заборгованості перед постачальником сумою в 179 008,74 грн., що підтверджується підписаним сторонами договору актом звірки взаємних розрахунків.
Враховуючи вищенаведене, позивач вимагав сплатити заборгованість у розмірі 179 008,74 грн. безготівковим способом шляхом перерахування відповідної суми боргу на реквізити постачальника та повідомив, що у разі невиконання даної вимоги протягом 7 (семи) днів       з дня її пред`явлення, буде вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.
В підтвердження надіслання претензії, до матеріалів справи долучено копію опису вкладення у цінний лист, поштової накладної № 7902800724464 від 25.04.2025 року та фіскального чека.
Відповідно до інформації з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» за трекінгом № 7902800724464, претензію вручено відповідачу 28.04.2025 року, проте така залишена без відповіді та задоволення вимог.
Докази оплати відповідачем поставленого товару в сумі 179 008,74 грн. у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).
Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.
В силу положень ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як встановлено судом вище, відповідно до пп. 2.2.5 п. 2.2 договору покупець зобов`язаний сплачувати вартість товару в порядку, передбаченому цим договором.
За умовами п. 1 додатку № 7 «Додаткова угода про умови оплати, поставки та повернення товару» до договору поставки №ТА0124/17 сторони погодили строки оплати товару - покупець зобов`язаний оплачувати товар, поставлений постачальником з єдиним відстроченням платежу 75 (сімдесят п`ять) днів (дні) від дати поставки кожної партії товару.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу за період з 25.11.2024 року по 03.03.2025 року товар на загальну суму 203 143,80 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними та відповідними товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. 
Разом з тим, незважаючи на наведене, відповідач в порушення умов договору оплатив поставлений товар частково, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 179 008,74 грн. 
Матеріалами справи, а саме видатковими накладними, товарно-транспортними накладними підтверджується та визнається сторонами в акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 179 008,74 грн. Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2025 року підписано сторонами з використанням Електронного цифрового підпису (позивач) та електронної печатки (відповідач) без жодних зауважень чи заперечень.
Згідно з позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1727/17 від 04.12.2019 акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Згідно із п. 17.3 договору при невиконанні або неналежному виконанні умов договору стороною, інша сторона має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір. В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання винною стороною повідомлення про розірвання договору.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач скерував відповідачу повідомлення за вих. № 2/03 від 13.03.2025р., у якому зазначив, що станом 13.03.2025 року заборгованість ТОВ «Альянс Маркет» перед ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» за договором становить 66 451,74 грн. та, з огляду на порушення ТОВ «Альянс Маркет» строків оплати поставленого товару на більше ніж 7 календарних днів, на підставі пункту 17.3. договору повідомив відповідачу про дострокове розірвання договору від 17.07.2017 року в односторонньому порядку.
Відповідно до інформації з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» за трекінгом № 7902800711184, повідомлення вручено відповідачу 17.03.2025 року, відтак, договір поставки №ТА0124/17 від 17.07.2017 року розірвано з 17.03.2025 року.
Строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не вважається підставою для припинення зобов`язань за договором, зокрема, в частині оплати поставленого товару.
Судом встановлено, що відповідач отриманий товар не оплатив, докази протилежного у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані, відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 179 008,74 грн.
Враховуючи положення договору в частині погоджених строків оплати, визнання заборгованості відповідачем в акті звіряння взаєморозрахунків, настання строку оплати на час прийняття рішення, не представлення доказів в підтвердження оплати заборгованості, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 179 008,74 грн. заборгованості.
Щодо доводів апелянта про те, що договір був укладений не з ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг», а з іншою юридичною особою, а саме Філією «Ю. ЕН.ПІ.Трейдінг» ТОВ «АСАТ», відтак договір поставки №0124/17 від 18.07.2017, укладений між ТОВ «АСАТ» та ТОВ «Альянс Маркет», колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки згідно долученої до відзиву на апеляційну скаргу додаткової угоди від 15 липня 2019 року про зміну сторони в договорі поставки №ТА0124/17 від 17.07.2017 року, укладеної Філією «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» ТОВ «АСАТ», ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» та ТОВ «Альянс Маркет» останні уклали цю додаткову угоду про наступне:- змінити одну із сторін договору, а саме: передати новому постачальнику усі права та обов`язки постачальника за договором;- з 15.07.2019 до нового постачальника за цією додатковою угодою переходять усі права та обов`язки постачальника, які передбачені договором;- покупець за цією додатковою угодою приймає на себе усі права та обов`язки за договором стосовно нового постачальника, поряд з цим, додаткова угода підписана уповноваженими представниками відповідача та скріплена його печаткою.
Більше того, відповідач у жодній із заяв по суті справи, поданої до суду першої інстанції, під час розгляду справи, не ставив під сумнів особу контрагента за договором, крім того, до матеріалів справи долучено товаросупровідні документи, акт звірки взаєморозрахунків, які підтверджують наявність заборгованості перед позивачем та підписані відповідачем без зауважень щодо особи контрагента.
Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що відмовивши у задоволені клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд першої інстанції грубо порушив ч. 5 ст. 252 ГПК України, ст. 6 Конвенції, право на справедливий суд та принцип юридичної визначеності, оскільки відповідачем не наведено жодних обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні, при цьому останній не був позбавлений права та можливості викладати свої заперечення проти позову у відповідних заявах по суті справи в порядку спрощеного позовного провадження, які були належним чином досліджені судом першої інстанції та яким надано правову оцінку.
Поряд з тим, твердження апелянта про те, що акт звірки взаємних розрахунків зі сторони відповідача не підписаний керівником, спростовуються, зокрема, підписанням такого сторонами з використанням електронного цифрового підпису (позивач) та електронної печатки (відповідач) без жодних зауважень чи заперечень.
Щодо доводів апелянта про те, що витрати позивача на правову допомогу в суді першої інстанції є неспівмірними і завищеними, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Судом встановлено, що в підтвердження обсягу надання послуг з правової допомоги позивачем до позовної заяви долучено: копію договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018р.; копію доручення № 1/2025 до договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018р.; розрахунок від 02.05.2025р. витрат на професійну правничу допомогу на виконання договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018р.; копію ордера на надання правничої допомоги АІ № 1878003 від 22.04.2025р. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 11476/10 від 25.03.2024р.
В дорученні № 1/2025 до договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018р. зазначено зміст доручення (п.1): стягнення заборгованості за договором поставки № ТА0124/17 від 17.07.2017р., укладеним між ТОВ «Ю.ЕН.ПІ. Трейдінг» та ТОВ «Альянс Маркет», у судовому порядку; форму виконання доручення (п.2): збір доказів для підготовки та подання позовної за яви у справі про стягнення заборгованості за договором поставки; підготовка позовної заяви; подання позовної заяви; складання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в судових засіданнях у Господарському суді Львівської області у справі про стягнення заборгованості за договором поставки; термін виконання доручення (п. 3): до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у спорі; розмір та умови оплати (п. 4-5): 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок до винесення рішення у справі судом першої інстанції.
Відповідно до розрахунку від 02.05.2025р. витрат на професійну правничу допомогу на виконання договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018р. адвокатським об`єднанням надано позивачу правову допомогу на загальну суму 30000,00 грн., а саме: збір доказів для підготовки та подання позову тривалістю 4 год. на суму 7500,00 грн.; підготовка позову ТОВ «Ю.ЕН.ПІ. Трейдінг» до ТОВ «Альянс Маркет» тривалістю 8 год. на суму 7500,00грн.; складання процесуальних документів та представництво інтересів ТОВ «Ю.ЕН.ПІ. Трейдінг» в суді першої інстанції у справі за позовом ТОВ «Ю.ЕН.ПІ. Трейдінг» до ТОВ «Альянс Маркет» на суму 15000,00 грн.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
-не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);
-при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);
-суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У постанові об`єднаної  палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо покладення на відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., враховуючи подані позивачем докази понесення судових витрат, заперечення відповідача щодо заявленого розміру судових витрат, беручи до уваги те, що розгляд справи здійснювався місцевим господарським судом за правилами спрощеного позовного провадження, із врахуванням ціни заявленого позову (179 008,74 грн.), характеру та обсягу наданих адвокатом послуг.
Суд звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19, від 01.07.2021 у справі № 903/277/20, від 22.02.2022 у справі № 910/13797/20, від 31.10.2023 у справі № 5019/1274/11).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих учасниками справи доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.
Судом встановлено, що в дорученні № 1/2025 до договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018 року зазначено форму виконання доручення, розмір та умови оплати, крім цього, відповідно до розрахунку від 02.05.2025 року витрат на професійну правничу допомогу на виконання договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018 року визначено види правової допомоги, вартість та зазначено розрахунок часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.       
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що оскільки стороною позивача надано лише попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, остаточного розрахунку понесених витрат на правничу допомогу у даній справі та підтвердження, що такі витрати стороною фактично були або будуть понесені, позивачем не надано, не надано також і акту приймання-передачі наданих послуг, що є обов`язковою умовою для проведення розрахунків між сторонами за надані послуг, за наявності таких умов, суд повинен був відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що витрати позивача на професійну правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 15 000 грн. мають розумний розмір, є обґрунтованими та необхідними, скаржником протилежного не доведено.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 179 008,74 грн заборгованості, а також що витрати позивача на правничу допомогу документально підтверджені та є фактично понесеними, разом з тим, судом враховано принципи співмірності та розумності витрат у цій справі, а доводи скаржника не спростовують висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.
З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними. 
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач повідомив, що поніс в суді апеляційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн, що підтверджує дорученням №2/2025 від 11 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги №18/31 від 29 грудня 2018 року.
Так, судом встановлено, що інтереси позивача в суді апеляційної інстанції представляла адвокат Рогова Євгенія Ігорівна на підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2018 року та ордеру на надання правничої допомоги серія АІ № 1981663 від 11 серпня 2025 року.
29 грудня 2018 року між ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» та АО «Бахмач та партнери» укладено договір про надання правової допомоги № 18/31. 11.08.2025 сторони підписали доручення № 2/2025 до договору про надання правової допомоги № 18/31 від 29.12.2018, за яким Адвокатське об`єднання зобов`язалося: (1) надавати усні консультації та роз`яснення щодо представництва й захисту прав та інтересів ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» у Західному апеляційному господарському суді; (2) підготувати відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Альянс Маркет» у справі № 914/1431/25; (3) складати процесуальні документи й представляти інтереси ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» у Західному апеляційному господарському суді під час розгляду справи № 914/1431/25. Дорученням № 2/2025 від 11.08.2025 встановлено фіксований розмір гонорару за представництво інтересів ТОВ «Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг» у Західному апеляційному господарському суді у справі № 914/1431/25, а саме 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, що підлягають оплаті протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом.
Від відповідача до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (сформована в системі “Електронний суд” - 30.09.2025), в якій останній просив відмовити позивачу у стягненні судових витрат у повному обсязі. Зокрема, щодо заявленого розміру судових витрат заперечуємо, просимо їх зменшити та вважаємо їх необґрунтованими, нерозумними і неспівмірними відповідно до ціни позову. Також зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн. підлягає суттєвому зменшенню, оскільки є явно завищеними, нефактичними, а їх розмір не є обґрунтованим.
Так, проаналізувавши подані позивачем докази щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 40 000 грн, беручи до уваги предмет спору, кількість документів, що знаходиться у матеріалах справи, незначну складність цієї справи, поведінку сторін, враховуючи надані адвокатом послуги – складення відзиву на апеляційну скаргу на 17 аркушів, заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу на 10 аркушах, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, враховуючи, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, апеляційний господарський суд дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, колегія суддів, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню відповідачем частково в сумі 5 000 грн (за складання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу та заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу).
З огляду на наведене, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 грн – у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.
Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
          Рішення Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року у справі    № 914/1431/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” – без задоволення.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг”, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс Маркет” (79040, Львівська область, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 359; ідентифікаційний код – 38316777) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю. ЕН. ПІ. Трейдінг” (79035, Львівська область, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 149-Б, ідентифікаційний код – 42601935) 5 000 грн – у відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.
На виконання постанови видати наказ.
          Матеріали справи № 914/1431/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бойко С.М.

          Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.