ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 196зп-25/160	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року по справі №196зп-25/160,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 до подання позовної заяви подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зупинити проходження військовослужбовцем ОСОБА_1 військової служби на час розгляду судом його позовної заяви про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року в адміністративній справі №196зп-25/160 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що у період часу з 21.11.1994 року по 31.10.1996 року, апелянт проходив військову службу у лавах Збройних Сил України. З причин неякісного військового одягу, який був виданий в 1 Аеромобільній дивізії він отримав обмороження верхніх та нижніх кінцівок в морозну погоду. У вересні 1998 року у нього вперше було виявлено 2 ступінь плоскостопості обох ступней. В період часу з 22.01.1999 року по 19.08.2008 року працював в органах МВС в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. У 2001 році у нього було виявлено виразку ЦДПК, яка повторилася в 2002 році. 31.01.2004 року апелянту зробили операцію з приводу ускладнення-перфорації виразки ЦДПК з внутрішньою кровотечою. В 2008 році постановою окружної військово-лікарської комісії УМВС України в Дніпропетровській області, протокол №22 від 06.08.2008 року був визнаний «не придатним до військової служби в мирний час, та обмежено придатний в воєнний час». Також у вказаному протоколі зазначено, що «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС, позивач був звільнений з ОВС за п.64 «б» (через хворобу). Постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 ) АДРЕСА_1 від 26.08.2008 року, позивач був визнаний «непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» за ст.54 «в» згідно наказу МОУ №2-207/1994-1999 р, та прийнятий на військовий облік. ОСОБА_1 періодично проходив лікування з приводу виразкової хвороби та паралельно лікував хворобу остеохондрозу хребта та попереку. З часом хвороба остеохондроз почала прогресувати і в 2011 році після обстеження КТ поставили діагноз: больова пальпація паравертебральних точок С4-С7, Л5-С1. Від переохолодження та підняття тяжких предметів постійно зміщується диск L5-S1, що супроводжується сильним болем та обмеженим рухом. Лікарі рекомендували не переохолоджуватись та не підіймати тяжке. Згідно зазначених хвороб, рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.04.2023 року ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним до військової служби. У травні 2023 року проходив стаціонарне лікування в лікарні МВС України в м. Кривий Ріг з приводу вищезазначених хвороб. Відповідно до зазначених хвороб, рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.08.2023 року ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним. 06 вересня 2023 року відповідно до редакції наказу Міністерства оборони України №402 у вказаний період, направив заяву до ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 про оскарження рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 року. Батько апелянта - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з 2002 року перебуває на пенсії. У 2008 році батьку зробили операцію:1.Ревізія бедрених артерій зліва; 2.Ревізія бедрених артерій справа; 3.Ревізія черевної аорти підвздошних артерій; 4.Поперекова симпатексомія зліва. 17 квітня 2009 року рішенням МСЕК батьку, ОСОБА_2 було встановлено 80 % втрати працездатності та 2 групу інвалідності, яка має причинний зв`язок з захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На даний час батько апелянта - ОСОБА_2 має статус інваліда 2 групи, «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії». Після проведеної операції батько ОСОБА_1 став пересуватись повільно з частим відпочинком. У грудні 2023 року у батька погіршилось здоров`я, у результаті чого, останній взагалі втратив можливість самостійно підніматись на ноги і рухатись та в основному проводить час лежачи. Тому позивач здійснює необхідний догляд за батьком. Кожні 2 тижні він забезпечував батька ОСОБА_2 необхідним лікуванням із залученням спеціаліста по лікуванню суглобів, рухового апарату. Кожні 6 місяців його батьку потрібно купувати вартісні ліки для планового капельного лікування тривалістю 10 діб. 21.06.2025 року зранку ОСОБА_1 незаконно був затриманий на своєму автомобілі «Chevrolet Lacetti sx» д.н. НОМЕР_2 при в`їзді у м. Новий Буг Миколаївської та незаконно доставлений до відділу 1 ІНФОРМАЦІЯ_5 і направлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.06.2025 року №2025-0621-1241-2952-3 він був визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (у період з квітня 2023 року по червень 2025 року до наказу МО №402 внесено зміни, згідно яких, ОСОБА_1 з непридатного отримав статус придатного. 21.06.2025 та 22.06.2025 року ОСОБА_1 у незаконний спосіб утримувався у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 під наглядом озброєної охорони. У ніч з 22.06.2025 року на 23.06.2023 року був доставлений до Військової частини НОМЕР_3 . Таким чином, ОСОБА_2 , інвалід 2 групи залишився без необхідної допомоги, наодинці. За час несення військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 позивач харчувався виключно їжею, виготовленою в столовій вказаної частини від якої йому ставало зле. 10.07.2025 року батько, ОСОБА_2 , інвалід 2 групи за допомогою представника звернувся зі скаргою до Військової частини НОМЕР_3 в якій зазначив, що ОСОБА_1 здійснював догляд за батьком та у незаконний спосіб був мобілізований до лав ЗСУ, та просив звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами. До скарги було додано копії документів, а саме: 1.Копію паспорту ОСОБА_2 ; 2.Копію довідки до акту огляду МСЕК серія МСЕ-08 №039182 від 17.04.2009 року; 3.Копію довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія МСЕ-08 №039182 від 17.04.2009р.; 4.Копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 від 23.06.2009 року ОСОБА_2 ; 5.Копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з вказанням ІІ групи інвалідності Серія НОМЕР_5 ОСОБА_2 ; 6.Копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_1 ; 7.Копію паспорта ОСОБА_1 ; 8.Копію Договору довічного утримання (догляду); 9.Копію паспорта ОСОБА_3 ; 10.Копію висновку ЛКК № 81. 12.07.2025 року на електронну пошту ОСОБА_2 надійшла відповідь від Військової частини НОМЕР_3 на вищезазначену скаргу, у якій військова частина НОМЕР_3 повідомила, що серед наданих документів відсутній акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Зважаючи на викладене, командування військової частини позбавлене законної можливості звільнити з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , у зв`язку з недостатністю документів, що підтверджують відповідні сімейні обставини та передбачені Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ від 10.04.2009 року №170. 17.07.2025 року ОСОБА_1 надав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 рапорт на відпустку за сімейними обставинами. До рапорту надав нотаріально завірені копії документів: 1.Копію паспорту НОМЕР_7 та РНОКПП НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_2 ; 2.Копію довідки до акту огляду МСЕК серія МСЕ-08 №039182 від 17.04.2009 року на ім`я ОСОБА_2 ; 3.Копію довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія МСЕ-08 №039182 від 17.04.2009р. на ім`я ОСОБА_2 ; 4.Копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 від 23.06.2009 року на ім`я ОСОБА_2 ; 5.Копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з вказанням ІІ групи інвалідності Серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 ; 6.Копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_1 ; 7.; Копію Договору довічного утримання (догляду); 8.Копію паспорта ОСОБА_3 ; 9.Копію висновку ЛКК № 81. Рапорт був задоволений командуванням Військової частини НОМЕР_3 на період з 18.07.2025 року по 27.07.2025 року. На 18.07.2025 року позивач почувався недобре, були ознаки гострої респіраторної хвороби. Прибувши 19.07.2025 року до місця проживання батька, побачив, що батько не мав змоги самостійно у зв`язку зі вказаними обставинами сам себе забезпечити гігієною, харчуванням з причин неможливості самостійно підвестися на ноги та самостійно рухатись. 31.07.2025 року ОСОБА_2 , інвалід 2 групи через представника надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_8 заяву з відповідними додатками, що підтверджують відсутність інших осіб, першого та другого ступеня спорідненості, які могли б здійснювати догляд за ним, з проханням створити комісію для перевірки його сімейного стану та скласти акт обстеження сімейного стану. 21.08.2025 року працівники ІНФОРМАЦІЯ_8 у складі комісії прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де у вказаний час був присутній мій батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалід 2 групи. Після обстеження сімейного стану ОСОБА_4 , працівник ТЦК та СП, який склав відповідний акт обстеження у присутності батька, ОСОБА_2 , повідомив, що 26.08.2025 року складений акт за результатом огляду сімейного стану за місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 буде направлено до Військової частини НОМЕР_3 . 03.09.2025 року через електронну пошту Військової частини НОМЕР_3 : ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_5 про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Спосіб подання рапорту був вимушеною дією у зв`язку з тим, що він перебував на лікарняному та здійснює необхідний догляд за батьком ОСОБА_2 , інвалідом 2 групи. 11.09.2025 року працівник ІНФОРМАЦІЯ_8 надав ксерокопію акту обстеження сімейного стану від 21.08.2025 року та повідомив, що оригінал зазначеного акту обстеження сімейного стану направив до військової частини НОМЕР_3 . Згідно зазначеного акту комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено відсутність інших осіб першого ступеню спорідненості окрім мене, військовослужбовця ОСОБА_1 , які б могли або здійснюють догляд за ОСОБА_2 , інвалідом 2 групи. 12.09.2025 року ОСОБА_1 направив до Військової частини НОМЕР_3 копію зазначеного акту на електронну пошту відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_9 Також в апеляційній скарзі позивач зазначає про значне погіршення стану його здоров`я, через що перебував тривалий час на лікуванні. 15.09.2025 року у зв`язку з тим, що відповідач по справі Військова частина НОМЕР_3 не повідомляла його про розгляд рапорту на звільнення, позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність командування в/ч НОМЕР_3 до Міністерства Оборони України. Право на звільнення апелянта у зв`язку із здійснення догляду за батьком, ОСОБА_2 , інвалідом 2 групи, а також ОСОБА_3 згідно договору довічного утримання від 31.03.2023 року, НСК №419852, кореспондується із обов`язком відповідача - Військової частини НОМЕР_3 звільнити його з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право. З огляду на викладене, позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову, оскільки подальше проходження військової служби під час розгляду судом його позовної заяви порушить право батька, ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду як особа з 2 групою інвалідності. Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 21.08.2025 року, складеного та затвердженого в ІНФОРМАЦІЯ_10 підтверджує відсутність інших осіб, окрім ОСОБА_1 , які здійснюють або могли здійснювати необхідний догляд за моїм батьком ОСОБА_2 інвалідом 2 групи. Обставини та вимоги, викладені у заяві про забезпечення позову від 10.10.2025 року є співмірними із заявленими вимогами, викладеними у позовній заяві від 10.10.2025 року, мають одну мету - захист прав, інтересів батька позивача, ОСОБА_2 , інваліда 2 групи, який не є учасником судового процесу щодо позовної заяви до суду. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, зі змісту заяви про забезпечення позову слідує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_3 та після наданої йому відпустки з 18.07.2025 року по 27.07.2025 року до військової частини для подальшого проходження служби не повернувся, оскільки здійснює догляд за батьком ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи. 
З метою недопущення порушення прав позивача, які гарантовані Конституцією України, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі № 160/29530/25 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 160/29530/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Зупинення дії чи заборона вчиняти будь-які дії відповідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та будь-яких інших законів України, зокрема шляхом «зупинення проходження військовослужбовцем військової служби» не входить до повноважень адміністративного суду та не може бути реалізовано в рамках розгляду заяви про забезпечення позову. Заява про забезпечення позову не містить обґрунтування очевидної протиправності оскаржуваної бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Відтак, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем захід забезпечення позову не є співмірним із предметом позову, що не відповідає частині другій статті 151 КАС України.
Крім того, судом було враховано, що відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Згідно з частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
У силу частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За змістом частини другої цієї статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.
Водночас, приписами п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Так, предметом спору в адміністративній справі 160/29530/25, є визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 стосовно звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язання вчинити певні дії .
Водночас спосіб забезпечення позову, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду, а саме, зупинити проходження військовослужбовцем ОСОБА_1 військової служби на час розгляду судом його позовної заяви про звільнення з військової служби за сімейними обставинами не відповідає та не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), а саме, ч. 2 ст. 24 визначає, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Отже, Закон №2232-XII не передбачає можливості зупинення проходження військовослужбовцем військової служби, тобто позивачем обрано спосіб забезпечення позову, який не відповідає нормам чинного законодавства. 
Колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги, заяви про забезпечення позову, аналізу норм чинного законодавства та, враховуючи статус заявника, як діючого військовослужбовця, а також дію в України правового режиму «воєнного стану», дійшла висновку, що спосіб забезпечення позову, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду, суперечить приписам Закону №2232-XII та ст. 151 КАС України.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року по справі №196зп-25/160 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року по справі №196зп-25/160 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом. 

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова