ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10885/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Бєлової Л.В.
суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення перерахунку та виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 09.04.2021 по 01.03.2022. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 09.04.2021 по 01.03.2022.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, яким призначено ОСОБА_1 пенсію за віком не з моменту досягнення нею пенсійного віку, а починаючи з 01.03.2022.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з досягнення нею пенсійного віку - 09.04.2021 та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.
У решті позовних вимог відмовлено (у спосіб зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 09.04.2021 по 01.03.2022).
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу (з урахуванням уточненої апеляційної скарги від 14.07.2025 № 1000-0804-7/93078), у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Зокрема, апелянт зазначає, що позивач оскаржує рішення відповідача від 09.06.2021 та, звернувшись до суду з цим позовом у 2023 році, пропустила шестимісячний строк звернення до суду. Поважних підстав для поновлення строку звернення до суду не зазначила, тому адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.
Також апелянт вказує, що рішенням від 05.07.2022 позивачу 01.03.2022 призначено пенсію згідно із поданою заявою та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2022 у справі № 367 6270/21, в якому встановлено факт належності позивачу трудової книжки, виданої 17.09.1978 НОМЕР_1 . Пенсія за серпень 2022 року в сумі 2737,21 грн та кошти за період з 01.03.2022 по 31.07.2022 - 13686,55 грн нараховані та перераховані в серпні 2022 року на розрахунковий рахунок, відкритий в банківській установі ПАТ КБ «Приватбанк».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України вх. №1861 про призначення пенсії за віком. До заяви було додано: паспорт, ідентифікаційний код платника податку, довідку про заробітну плату з 01.07.2000, довідку про рахунок в банку, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу та копію трудової книжки.
Рішенням № НОМЕР_2 від 09.06.2021 відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на те, що до пенсійного стажу не було зараховано записи трудової книжки за періоди, в яких відсутні документи про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2022 у справі №367/6270/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Карой Ілійського району Алма-Атинської області РНОКПП: НОМЕР_3 трудової книжки серії НОМЕР_4 , виданої 17.09.1978.
28.06.2022 ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України вх. №2039 про призначення пенсії за віком.
На виконання вищевказаної заяви, Головне Управління Пенсійного фонду в Київській області призначило пенсію за віком з 01.03.2022 у розмірі 2737,31 грн.
Позивач, вважаючи, що має право на пенсію з часу звернення до пенсійного органу - 03.06.2021, звернулась до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 09.04.2021 по 01.03.2022.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що позивач, скориставшись у 2021 році своїм правом на призначення пенсії за віком, не реалізувала його у повній мірі через формальні неточності записів у трудовій книжці.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що у цьому випадку неможливо стягнути суму боргу з моменту первісного звернення із заявою про виплату пенсії - 09.04.2021 без визнання рішення про призначення пенсії з 01.03.2022 протиправним, оскільки до компетенції суду не належить здійснення первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.
На переконання суду першої інстанції, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача з метою запобігання порушення її прав на належну пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення пенсії за віком з 01.03.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком, починаючи з моменту досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, здійснити перерахунок та виплату пенсії.
У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення перерахунку та виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 09.04.2021 по 01.03.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 09.04.2021 по 01.03.2022 у цей спосіб задоволенню не підлягають.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
В абзаці першому частини першої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (абзац перший частини першої статті 26 Закону № 1058-IV).
Суд першої інстанції достовірно встановив, що за наслідками первісного звернення позивачки, відповідачем не заперечувалось досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, однак було встановлено, що її страховий стаж є недостанім та складає 15 років 10 місяців, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 14.09.1978 по 18.07.1980, з 05.08.1981 по 12.07.1982, з 20.07.1982 по 29.12.1983, з 14.03.1984 по 02.09.1985, з 05.09.1985 по 09.07.1987, з 10.07.1987 по 20.09.1988, з 01.04.1989 по 27.03.1997, оскільки в трудовій книжці зміна дошлюбного прізвища виконана не у відповідності до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2022 у справі №367/6270/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Карой Ілійського району Алма-Атинської області РНОКПП: НОМЕР_3 трудової книжки серії НОМЕР_4 , виданої 17.09.1978.
Отже, вказаним рішенням Ірпінського міського суду Київської області фактично було усунуто перешкоду для реалізації права позивача на пенсію за віком, що кореспондувало обов`язку для відповідача після отримання такого рішення суду зарахувати страховий стаж для призначення пенсії за віком.
Варто зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент первісного звернення із заявою про призначення пенсії за віком, у позивача були наявні дві головні ознаки на пенсійне забезпечення, як досягнення установленого Законом України № 1058-IV пенсійного віку та наявність необхідного для призначення пенсії страхового стажу, однак, через формальні неточності у записах в трудовій книжці, відповідачем було обмежено ОСОБА_1 у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.
Колегія суддів зазначає, що «нарахування пенсії» та «отримання пенсії» не є тотожними визначеннями. Так, позивач почала отримувати пенсію за віком, починаючи з 01.03.2022, тобто не з моменту звернення із заявою по досягненню пенсійного віку та наявності страхового стажу. А нарахування пенсії повинно було здійснюватися відповідачем, починаючи з моменту первісного звернення із заявою про виплату пенсії за віком, тобто з 03.06.2021.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, пенсія - це виплата, яку повинна отримати застрахована особа.
У свою чергу, позивач, скориставшись у 2021 році своїм правом на призначення пенсії за віком, не реалізувала його у повному обсязі через формальні неточності записів у трудовій книжці.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №209/2050/17 зазначив, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця; трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає, а тому певні недоліки в заповненні трудової книжки.
Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 06.04.2022 у справі №607/7638/17.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не оскаржувала рішення про призначення їй пенсії з 01.03.2022.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у цьому випадку неможливо стягнути суму боргу з моменту первісного звернення із заявою про виплату пенсії без визнання рішення від 01.03.2022 про призначення пенсії протиправним, оскільки до компетенції суду не належить здійснення первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.
Оскільки відповідачем було визначено як первісну дату призначення пенсії - 01.03.2022 і дане рішення не оскаржувалось позивачем, то суд позбавлений процесуальної можливості без визнання такого рішення протиправним стягнути суму пенсійних виплат з моменту первісного звернення, адже згідно з вимогами ч.2 ст.46 №1058-IV такі суми не були нараховані, акумулювані, обліковані на рахунках в системі персоніфікованого обліку.
У цьому випадку, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача з метою запобігання порушення її прав на належну пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення пенсії за віком з 01.03.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком, починаючи з моменту досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, здійснити перерахунок та виплату пенсії.
Зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, починаючи з моменту досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.
Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 18.03.2023 звернулася до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 09.04.2021 по 01.03.2022.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду.
08.11.2023 від позивача до суду надійшла заява про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновлення процесуального строку.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі.
Колегія суддів зазначає, що норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку виплатою недоплаченої суми пенсії. Зважаючи на те, що не проведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплати недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Аналогічний правовий висновок щодо статей 122 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №815/1226/18).
Крім того, за нормами пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).
Отже, період звернення позивача до суду та період позовних вимог у цій справі припадає на дію Карантину в Україні, пов`язаного з COVID-19, що є підставою для поновлення строку звернення до суду.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя Л.В. Белова
Судді В.О. Аліменко,
Н.В. Безименна