ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року  Справа № 918/939/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 у справі № 918/939/22 (суддя Романюк Р.В. )
за заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС" - арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про видачу дубліката судового наказу у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OU "Everwelle") 
до ОСОБА_1 
до ОСОБА_2  
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС" 
про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в товаристві з відкладальною обставиною
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - 1 - не з`явився;
відповідача - 2 - не з`явився; 
третьої особи - арбітражний керуючий Козирицький А.С.;

ВСТАНОВИВ:
Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС" - арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович (далі - арбітражний керуючий Козирицький А.С.) звернувся до Господарського суду Рівненської області із заявою про видачу дублікату наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22, виданого на виконання додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023.
Дана заява про видачу дублікату судового наказу обґрунтована тим, що наказ Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22 не отримувався (був втрачений).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 заяву розпорядника майна ТОВ "ТРАДЄКС" - арбітражного керуючого Козирицького А.С. про видачу дубліката судового наказу - задоволено. Видано ТОВ "ТРАДЄКС" дублікат наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22 про стягнення з ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OU "Everwelle") на користь ТОВ "ТРАДЄКС" 40 000 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована наявністю правових підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа з огляду на втрату такого документа та своєчасність звернення стягувача до господарського суду із цією заявою. 

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 у справі №918/939/22, в якій скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката судового наказу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- представник ТОВ "ТРАДЄКС" отримав судовий наказ Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22, що підтверджується листом Господарського суду Рівненської області від 22.10.2025 № 01-14/1187/25, в якому суд зазначив про видачу та отримання заявником судового наказу з підтвердженням вказаної інформації про вручення 01.02.2024 (трек-номер 0600244986649), тому відсутня підстава для повторної видачі судом виконавчого документа;
- виходячи із системного взаємозв`язку висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі № 5023/090/12, заявнику (стягувачу) необхідно підтвердити доказово факт втрати виконавчого документа, оскільки в матеріалах справи містяться відомості про належну видачу судового наказу у справі № 918/939/22 з підтвердженням вказаної інформації про вручення;
- жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту втрати судового наказу, стягувачем (його представником) до суду першої інстанції разом із заявою про видачу дубліката судового наказу надано не було, а отже твердження про його втрату є бездоказовими, що не враховано судом при постановлені оскаржуваної ухвали;
- подаючи заяву до суду першої інстанції про видачу дубліката судового наказу, заявник зазначив позивачем – ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА", яке не є учасником (стороною) даної справи. Позивачем у справі є ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ". При цьому судом дану заяву прийнято до розгляду, як належну, незважаючи на вказані та не усунені заявником недоліки;
- скаржник посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі №572/3591/19, від 17.03.2025 у справі № 2-2023/11, від 17.05.2023 у справі № 565/1888/19 та зазначає, що виходячи з аналізу правових позиції Верховного Суду, що регулюють, у тому числі дані правовідносини, заявником не доведено факту втрати судового наказу у справі, а судом першої інстанції не надано об`єктивної правової оцінки даним обставинам, що можливо розцінювати як зловживання процесуальними правами заявником.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.
Листом від 24.11.2025 витребувано матеріали справи з Господарського суду Рівненської області.
28.11.2025 до суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 у справі № 918/939/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.01.2026 о 15:00 год.

Розпорядник майна ТОВ "ТРАДЄКС" - арбітражний керуючий Козирицький А.С. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заявник зазначає наступне:
- наявний факт невиконання додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023 по справі № 918/939/22, яким, серед іншого, стягнуто з ТОВ "Евервелле" на користь ТОВ "Традєкс" 40 000 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи, що не спростовано скаржником належними та допустимими доказами ;
- за висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13.03.2025 по справі № 904/7121/16, від 11.06.2024 по справі №53/321-10, від 25.07.2024 по справі № 5023/090/12, від 16.08.2024 по справі № 908/530/20, від 21.12.2023 по справі № 1/904/302/2013, від 01.11.2023 по справі № 1/137 ГПК України, не міститься правових норм, які б надавати можливість суду відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості, та які б зобов`язували стягувача наводити причини втрати наказу;
- видача дубліката наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі №918/939/22 про стягнення з ТОВ "Евервелле" на користь ТОВ "Традєкс" 40 000 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи, не порушує прав ТОВ "Евервелле" та не покладає на нього додаткових зобов`язань за наявності факту невиконання судового рішення;
- оригінал судового наказу, виданого на виконання додаткового рішення суду, станом на день звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу, не отримувався (був втрачений) ТОВ "Традєкс". Водночас, відсутність судового наказу позбавляє ТОВ "Традєкс" можливості звернутися до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання додаткового рішення суду, яке ТОВ "Евервелле" як станом на момент звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу, так і на даний момент, не виконано;
- посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не є релевантними та не можуть бути застосовані судом апеляційної інстанції;
- на виконання п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України, зазначає, що розпорядник майна очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 50 000 грн. На виконання ст. 129 ГПК України, повідомляє, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі.

ОСОБА_4 надіслав до суду додаткові пояснення, в яких просить з підстав, наведених у них, задоволити вимоги апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката судового наказу.

Розпорядник майна ТОВ "ТРАДЄКС" - арбітражний керуючий Козирицький А.С. в судовому засіданні 14.01.2026 заперечив доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, заслухавши в судовому засіданні арбітражного керуючого, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OЬ "Everwelle") звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в товаристві з відкладальною обставиною від 13.09.2021, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.03.2023 в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023, зокрема, заяву ТОВ "ТРАДЄКС" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто із ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OU "Everwelle") на користь ТОВ "ТРАДЄКС" 40 000 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи.

На виконання додаткового рішення від 05.04.2023, Господарським судом Рівненської області видано судовий наказ від 22.01.2024 у справі № 918/939/22 про стягнення з ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OU "Everwelle") на користь ТОВ "ТРАДЄКС" 40 000 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи.

Господарським судом Рівненської області 22.01.2024 судовий наказ № 918/939/22 від 22.01.2024 направлено стягувачу - ТОВ "ТРАДЄКС" за адресою: Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Тараканів, вул. Колгоспна, буд. 42.

В листі Господарського суду Рівненської області від 22.10.2025 № 01-14/1187/25 вказано, що згідно інформації, що міститься в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" наказ суду від 22.01.2024 про стягнення з ТОВ "ЕВЕРВЕЛЛЕ" (PLC EVERWELLE)/(OU "Everwelle") на користь ТОВ "ТРАДЄКС" 40 000 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи 22.01.2024 направлено стягувачу за адресою: Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Тараканів, вул. Колгоспна, буд. 42 та вручено його представнику 01.02.2024 (трек-номер 0600244986649).

Предметом апеляційного перегляду є питання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо видачі дубліката наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22. 

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.
Статтею 326 Господарського процесуального України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом
Відповідно до частини 1 статті 327 Господарського процесуального України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа (наказу суду) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального України.
Підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Апеляційний господарський суд зазначає, що дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою "Дублікат". 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі №1/904/302/2013, від 01.11.2023 у справі № 1/137, від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15.
Аналіз змісту підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального України свідчить про те, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 21/5005/2686/2012, від 08.12.2022 у справі № 910/6772/14, від 13.09.2021 у справі № 922/4576/15.
Колегія суддів враховує, що приписи Господарського процесуального кодексу України не надають суду право відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язують стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі №1/904/302/2013, від 01.11.2023 у справі № 1/137, від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15.
Водночас обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Близька за змістом правова позиція щодо умов видачі дубліката виконавчого документа є сталою та послідовною, і викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 24/234, від 10.09.2018 у справі № 5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 у справі № 916/215/15-г, від 23.05.2019 у справі № 5023/1702/12, від 11.11.2019 у справі № 5/229-04, від 01.04.2020 у справі № 916/924/16, від 18.06.2020 у справі № 24/262, від 03.08.2020 у справі № 904/9718/13, від 17.09.2020 у справі № 19/093-12, від 10.10.2023 у справі № 12/106, від 21.12.2023 у справі № 1/904/302/2013.
Отже, умовою для видачі дубліката наказу суду є подання відповідної заяви до суду відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального України протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та / або його зупинення.
Таким чином, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 та постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 1/904/302/2013, від 17.08.2023 у справі № 910/22462/15.

Апеляційним господарським судом, на виконання вимог приписів підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, встановлено, що Господарський суд Рівненської області 22.01.2024 надсилав ТОВ "ТРАДЄКС" судовий наказ № 918/939/22 від 22.01.2024 в паперовій формі. 

Так, у листі Господарського суду Рівненської області від 22.10.2025 № 01-14/1187/25 вказано, що згідно інформації, що міститься в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" наказ суду від 22.01.2024 вручено представнику стягувача 01.02.2024. 

При цьому. як встановлено апеляційним судом, на копії наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22, яка знаходиться у справі (т. 4. а.с. 272), міститься відмітка про відправлення наказу. Інших доказів, які б підтверджували направлення та/або отримання спірного наказу стягувачем, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дублікату наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22, заявник її мотивує тим, що судовий наказ не був отриманий (втрачений) стягувачем. В суді апеляційної інстанції розпорядник майна ТОВ "ТРАДЄКС" - арбітражний керуючий Козирицький А.С. вказав, що йому судовий наказ від 22.01.2024 у справі № 918/939/22 не був переданий після того, як він приступив до виконання своїх повноважень у справі про банкрутство ТОВ "ТРАДЄКС".

Колегія суддів зауважує, що ГПК України не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Отже, можливість видачі дубліката виконавчого документа стягувачу процесуальним законом пов`язується безпосередньо з обставиною втрати такого виконавчого документа стягувачем, що і відбулось у спірному випадку, а не з доведенням останнім обставин фактичної втрати цього виконавчого документа іншими особами (як то фізичного знищення документа, викрадення, загублення тощо). Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 18/1147/11.

Також для мети отримання дубліката наказу, виданого на виконання чинного рішення, стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу наказу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документа та, як наслідок, відсутність у нього можливості виконати чинне судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в наказі Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22 вказано, що строк його пред`явлення до виконання - по 26.04.2026, а із заявою про видачу дубліката втраченого документа заявник звернувся до суду першої інстанції 11.11.2025, тобто така заява подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на наявність викладених вище правових висновків щодо відсутності у стягувача обов`язку доводити причини втрати наказу, а також враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для видачі дублікату судового наказу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2024 у справі № 918/939/22.

Наведене свідчить про правильне застосування судом першої інстанції положень підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України під час постановлення оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом. Таке застосування норм права при вирішені питання про видачу дубліката виконавчого документа є сталим та послідовно застосовується Верховним Судом.

При цьому апеляційний господарський суд вважає безпідставними посилання скаржника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі № 572/3591/19, від 17.03.2025 у справі № 2-2023/11, від 17.05.2023 у справі № 565/1888/19, оскільки такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як не є релевантними для справи №918/939/22.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" №15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Окрім того, необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

Водночас під правовим пуризмом у практиці Європейського суду з прав людини розуміється надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України")

Із урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали суду, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 у справі № 918/939/22 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.11.2025 у справі № 918/939/22 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 19 січня 2026

Головуючий суддя Олексюк Г.Є. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г.