Справа № 991/12652/25
Провадження №11-сс/991/24/26
Слідчий суддя: ОСОБА_1 
Суддя - доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року            м. Київ
Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
судді - доповідача     ОСОБА_2 ,
суддів       ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , 
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю: 
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 про застосування запобіжного заходу стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, у кримінальному провадженні № 42025000000000706 від 19.08.2025.
ВСТАНОВИЛА:
1.Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить у грошовому еквіваленті 1 514 000 гривень, з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці.
Слідчим суддею встановлено, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42025000000000706 від 19.08.2025, у межах якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.
Дослідивши копії матеріалів кримінального провадження № 42025000000000706 від 19.08.2025 року, слідчий суддя прийшов до переконання про обґрунтованість підозри та причетність ОСОБА_6 до підбурення до надання службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України. 
Також слідчий суддя вважав доведеним існування трьох ризиків, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні; ризику знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
При цьому, слідчий суддя вказав, що наведені у клопотанні обставини щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не встановлені.
Оцінюючи підстави застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді застави є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. 
При визначенні розміру застави слідчий суддя врахував майновий стан підозрюваного та його причетність до кримінального правопорушення і вказав, що запропонований детективом у клопотанні розмір застави 4 542 000 грн є невиправданим, та встановив заставу у розмірі 1 514 000 грн, який на думку слідчого судді, розумно і пропорційно співвідноситься з обставинами цього кримінального провадження та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього обов`язків.
2.Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 посилаючись на істотні порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі з доповненнями прохає ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України про застосування запобіжного заходу у вигляді застави.
В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги, захисник вказує наступне:
1) в частині доводів про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, захисник посилається на те, що органом досудового розслідування невірно кваліфіковано дії осіб, а саме вважає, що дії осіб потрібно було також додатково кваліфікувати і за ч. 4 ст. 190 КК України. Крім того, захисник вказує про вчинення детективами НАБУ фальсифікації матеріалів кримінального провадження, які виразились у незазначені місця проведення процесуальних дій у протоколах від 20.08.2025, 07.09.2025, 20.08.2025, 07.09.2025, а також у протоколі обшуку від 05.12.2025, на які слідчий суддя послався як на докази, що обґрунтовують підозру, однак такі не можуть бути доказами адже здобуті на підставі підроблених процесуальних документів. Захисник вказує, що висновки слідчого судді продубльовані з тексту клопотання сторони обвинувачення без належної аргументації в частині обґрунтованості повідомленої підозри, з постановленої ухвали суду не можливо конкретно встановити у чому ж саме на думку слідчого судді підозрюється ОСОБА_6 - у одержанні неправомірної вигоди, її надані чи все таки підбуренні до надання цієї вигоди, адже зі змісту оскаржуваної ухвали йдеться і про одержання неправомірної вигоди, її надання та підбурення до надання цієї вигоди.
2) щодо відсутності ризиків захисник вказує, що доводи сторони обвинувачення є юридично неспроможними, оскільки побудовані на припущеннях та абстрактних твердженнях, і не підтверджені жодними належними, допустимим та достовірними доказами. Так, прокурором не доведено жодного факту, який би свідчив про намір підозрюваного ухилятися від слідства або суду. Навпаки ОСОБА_6 12.12.2025 здано на зберігання свій закордонний паспорт, після повідомлення про підозру 05.12.2025 і до постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу 08.12.2025, ним не вчинено жодних дій для переховування, що повністю спростовує вказаний ризик. Крім того, захисник вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність у підозрюваного доступу до доказів, фактичну можливість їх знищення або спотворення, будь-яких спроб впливу на хід збирання доказів, що також спростовує наявність можливого ризику. Також захисник вважає, що прокурор в суді жодним чином не конкретизував на яких саме свідків можливий вплив, адже єдиний свідок, на якого посилається слідство є залегендованим агентом органів досудового розслідування, також прокурор не вказав на характер такого впливу та фактичні обставини, які б підтверджували реальність цього ризику. На підтвердження доводів щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник також посилається на дослідження з використанням поліграфа;
3) щодо покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адвокат стверджує, що носіння електронного засобу контролю унеможливлює звичний спосіб життя підозрюваного, адже обмежує у носінні зимового взуття, створює незручності у забезпеченні постійного заряду батареї з урахуванням відключень світла, унеможливлює приймання банних процедур та обмежує застосування бажаних засобів і способів гігієни в зимовий період, обмежує процес виконання підозрюваним своїх службових обов`язків, а також обмежує можливість пересування в межах прифронтових і фронтових територій через безпекову заборону використання таких засобів у зоні ведення бойових дій. Окрім того, заборона виїжджати за межі м. Києва, призводить до неможливості виконання підозрюваним своїх службових обов`язків.
4) щодо невідповідності визначеного застави розміру реальному майновому стану ОСОБА_6 , захисник вказує, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, який би свідчив про наявність у підозрюваного доходів чи фінансових ресурсів, що дозволяли б внести відповідну суму застави. Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, є громадянином України, помічником Народного депутата України, має постійне місце проживання, родину та дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, на підставі викладеного сторона захисту вважає, що відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується; не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та, відповідно, відсутні підстави для застосування запобіжного заходу підозрюваному, а застосований запобіжний захід є надмірним, непропорційним та таким, що не відповідає принципу мінімального необхідного втручання, та з урахуванням результатів пройденого дослідження на поліграфі, запобіжний захід підлягає скасуванню.
3.Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні. Пояснення надали аналогічні її змісту, подали суду характеризуючі документи, які стосуються особи підозрюваного ОСОБА_6 .
Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги захисника, наполягав на її задоволенні.
Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.
4.Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).
За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК.
Щодо доводів апеляційної скарги  в частині необґрунтованості підозри.
Із матеріалів апеляційного провадження вбачається, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2025 за № 42025000000000706, в межах якого ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України (т. 2 а. п. 5-10).
За версією органу досудового розслідування, 18.07.2025, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 був залучений народним депутатом України ОСОБА_12 до підбурення ОСОБА_13 (дійсні анкетні дані змінено у зв`язку із застосуванням заходів безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») до надання неправомірної вигоди службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, за вчинення такими службовими особами в інтересах ОСОБА_13 дій з використанням службового становища.
ОСОБА_12 як народний депутат, будучи обізнаною у зв`язку із службовим становищем про підстави і механізм застосування санкцій до фізичних та юридичних осіб відповідно до Закону України «Про санкції» № 1644-VII від 14.08.2014, а також суб`єктів, що уповноважені приймати рішення щодо застосування таких санкцій щодо юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи, передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», не пізніше 18.07.2025, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, прийняла рішення вчинити підбурення ОСОБА_13 (дійсні анкетні дані змінено у зв`язку із застосуванням заходів безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») до надання неправомірної вигоди службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, за вчинення такими службовими особами, в інтересах ОСОБА_13 , дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.
У зв`язку з цим, а також з метою запобігання викриттю своєї злочинної діяльності та подальшого можливого притягнення її до кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 прийняла рішення про залучення свого помічника-консультанта, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, ОСОБА_6 , та ОСОБА_14 як осіб, які сприятимуть вчиненню кримінального правопорушення та виконуватимуть відповідні дії задля підбурення ОСОБА_13 .
Переслідуючи мету реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_12 не пізніше 18.07.2025, більш точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено, довела зміст своїх злочинних намірів до відома ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , повідомивши їх про свій злочинний умисел, спрямований на підбурення ОСОБА_13 до надання неправомірної вигоди службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, за вчинення такими службовими особами в інтересах ОСОБА_13 дій з використанням службового становища, а саме прийняття Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, як членом Ради національної безпеки і оборони України, рішення щодо застосування передбачених Законом України «Про санкції», санкцій щодо ТОВ «Транспортна компанія Бласко», та запропонувала ОСОБА_6 та ОСОБА_14 взяти участь у вчиненні вказаного вище корупційного умисного злочину.
Внаслідок чого, не пізніше 18.07.2025, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , будучи обізнаними зі злочинним умислом ОСОБА_12 та відведеній їм, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , ролі у відповідній протиправній діяльності, погодились на вказану пропозицію ОСОБА_12 .
При цьому, ОСОБА_12 визначила ОСОБА_6 роль особи, яка має у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо під час зустрічей вчиняти активні дії у вигляді висловлювань з метою підбурення ОСОБА_13 до надання неправомірної вигоди.
У подальшому, 18.07.2025 у приміщенні закладу громадського харчування по вул. Липська, 9 у м. Києві відбулась зустріч ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , на яку був запрошений ОСОБА_13 . Під цієї зустрічі ОСОБА_12 у присутності ОСОБА_15 повідомила ОСОБА_13 про можливість організації нею застосування санкцій, передбачених Законом України «Про санкції» до ТОВ «Транспортна компанія Бласко», а також про те, що необхідною умовою організації нею застосування санкцій, передбачених Законом України «Про санкції» до ТОВ «Транспортна компанія Бласко», є надання ОСОБА_13 неправомірної вигоди у розмірі 250 тис доларів США. У свою чергу, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 , що після передання грошових коштів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 має отримати від вказаної особи розписку про нібито позику грошових коштів ОСОБА_13 . ОСОБА_14 в якості гарантії виконання обіцяного застосування санкцій щодо ТОВ «Транспортна компанія Бласко», або повернення грошових коштів, що будуть надані ОСОБА_13 .
Надалі, 03.09.2025 ОСОБА_14 запросив ОСОБА_13 на зустріч, яка мала відбутись 04.09.2025 у м. Києві, та участь у якій мала взяти ОСОБА_12 . Наступного дня 04.09.2025 у приміщенні АДРЕСА_2 , у період з 12 год 25 хв по 12 год 42 хв, відбулась зустріч ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 з ОСОБА_13 .
Під час вказаної зустрічі ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 повідомили ОСОБА_13 про необхідність надання грошових коштів у сумі 250 тис доларів США в якості неправомірної вигоди, як необхідної умови застосування передбачених Законом України «Про санкції», санкцій щодо ТОВ «Транспортна компанія Бласко».
Після складення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розписок про нібито позику грошових коштів від ОСОБА_14 ОСОБА_13 та навпаки, 04.09.2025 приблизно о 17 год 35 хв ОСОБА_13 , діючи на виконання попередніх вказівок та вимог ОСОБА_12 , ОСОБА_6 і ОСОБА_14 , у приміщенні № 29, буд. № 19-Б, по вул. Інститутській, у м. Києві передав ОСОБА_14 першу частину раніше обумовленої неправомірної вигоду у розмірі 125 тис доларів США, як необхідної умови прийняття службовими особами Ради національної безпеки і оборони України рішення щодо застосування передбачених Законом України «Про санкції» санкцій щодо ТОВ «Транспортна компанія Бласко». У свою чергу, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_14 та ОСОБА_13 складені ними розписки з метою подальшої їх передачі для зберігання ОСОБА_12 .
Окрім того, під час вищевказаної зустрічі ОСОБА_14 після одержання першої частини раніше обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 125 тис доларів США у присутності ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 , що вищевказані грошові кошти будуть переданні службовим особам Ради національної безпеки і оборони України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин. Надані стороною обвинувачення докази, на які слідчий суддя посилався в ухвалі, зокрема перехоплені розмови фігурантів провадження, дають підстави для висновків, що ОСОБА_6 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення у співучасті із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .
Заперечуючи висновки слідчого судді, захисник посилається на те, що підозра необґрунтована, а надані детективом документи такими, що не підтверджують жодну із наведених у клопотанні обставин. Крім того, захисник звертає увагу на не повну кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення. 
Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, дослідила наявні матеріали апеляційного провадження, зокрема ті, які можуть свідчити про ймовірність існування події кримінального правопорушення та залученість до нього ОСОБА_6 . 
Такими доказами зокрема є:
- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 20.08.2025, з якого вбачається, що його знайомий ОСОБА_16 повідомив йому, що народний депутат України ОСОБА_12 із використанням свого службового становища та пов`язаних із цим можливостей на посаді народного депутата України, може забезпечити процес накладення санкцій відповідно до ЗУ «Про санкції» на власника та саму компанію ТОВ «Бласко». В подальшому, 18.07.2025 під час зустрічі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 разом з її помічником ОСОБА_6 , ОСОБА_12 висловила умови запровадження санкцій, зокрема про необхідність надання їй 250 тисяч доларів США, частина з яких буде передана іншим учасникам процесу запровадження санкцій, а частина лишиться для неї, а також 2 дронів (БПЛА), які також необхідно передати їй. ОСОБА_12 повідомила, що гроші необхідно передати ОСОБА_14 з яким вона потім зконтактує (т. 1 а. п. 22 - 25);
- протоколи огляду телефону від 20.08.2025, в якому зафіксовано листування у месенджерах ОСОБА_13 зі ОСОБА_12 щодо обставин кримінального правопорушення вказаних у клопотанні (т. 1 а. п.26 - 65);
- протокол огляду мережі інтернет від 20.08.2025, яким встановлено, що помічником - консультантом народного депутата ОСОБА_12 , зокрема є ОСОБА_6 (т. 1 а. п. 66 - 72);
- протокол за результатами проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину від 05.09.2025, відповідно до якого ОСОБА_13 передає кошти ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 в телефонному режимі повідомляє про те, що забере собі розписки про отримання та повернення грошових коштів, як гарант, та як тільки умови угоди будуть виконані вони зустрінуться та знищать їх (т. 1 а. п. 173 - 194).
Дослідивши наведені матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними матеріалами, в тому числі за наслідком проведених негласних слідчих (розшукових) дій, зі змісту яких вбачається підбурення ОСОБА_13 до надання службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі досудового розслідування слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Встановлення наявності складу злочину на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів та їх оцінка з точки зору належності, достатності та допустимості здійснюється виключно на стадії судового розгляду.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення повинна була б додатково кваліфікувати дії ОСОБА_6 ще й за ч. 4 ст. 190 КК України. В цьому аспекті колегія суддів приймає до уваги наведені вище матеріали, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала необхідність застосування запобіжного заходу та погоджується з твердженням сторони обвинувачення про можливу участь ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України. 
Щодо додаткової кваліфікації дій підозрюваного за відповідною частиною ст. 190 КК України, колегія суддів зазначає, що здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність на етапі досудового розслідування є виключною дискрецією слідчого (детектива), прокурора з урахуванням обставин та матеріалів досудового розслідування. Разом з тим, ані слідчий (детектив), ані прокурор в ході досудового розслідування не позбавлені можливості повідомити особі про нову або про зміну раніше повідомленої підозри з урахуванням вимог ст. 278 КПК України.
Виходячи з викладеного доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри відхиляються судом апеляційної інстанції.
Щодо встановлених слідчим суддею ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя вважав доведеним існування трьох ризиків, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні; ризику знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В той же час захисник не погоджується з існуванням жодного із них.
Обґрунтовуючи наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а отже може безперешкодно виїхати за межі України (картка ДМС України т. 2 а. п. 11). Крім того, факт постійного безперешкодного перетину підозрюваним державного кордону протягом 2018-2025 років (т. 2 а. 58 - 60 витяг відомостей з АДПСУ) підсилює пересторогу щодо можливості підозрюваного покинути територію України, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що може бути призначене.
Заперечуючи наявність даного ризику, захисник зазначав, що підозрюваний ОСОБА_6 здав паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що спростовує вищенаведені висновки слідчого судді.
Такі заперечення апелянта відхиляються колегією суддів, виходячи із наступного. Наявність вказаного ризику встановлювалась слідчим суддею станом на час розгляду клопотання детектива про застосування запобіжного заходу і рівень існування такого ризику оцінювався слідчим суддею в контексті застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який не є найтяжчим. 
У цьому аспекті важливим є те, що ОСОБА_6 набув статус підозрюваного у актуальному провадженні лише 05.12.2025 (т. 2 а. п. 5 - 10). Відтак ключовим фактором при оцінці ризику переховування має бути ймовірність вжиття особою відповідних дій та заходів саме після набуття статусу підозрюваного, чому саме і має запобігти запобіжний захід. При цьому, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не обумовлюється виключно можливістю особи на загальних підставах залишити територію України.
Також, при оцінці наявності даного ризику слід враховувати, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК, яке, відповідне до примітки до ст. 45 КК є корупційним кримінальним правопорушенням, що виключає можливість застосування заохочувальних заходів кримінально-правового впливу.
Таким чином, висновок про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтовується в тому числі і тим, що у разі визнання судом доведеною вини особи у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України, можливим є призначення виключно реального покарання, передбаченого санкцією даної статті - позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Відтак, міра покарання, яка може бути призначена підозрюваному у випадку визнання його винним, не є вирішальним фактором, але на неї слід зважати при врахуванні наявності ризику переховування, відповідно до положень ст. 177 КПК України.
Тобто існує ймовірність притягнення у майбутньому підозрюваного до кримінальної відповідальності із усіма негативними для особи наслідками, що може мати значення при визначенні ризику переховування.
Також колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині оцінки наявності ризику незаконного впливу на свідків, з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_6 спілкувався безпосередньо із ОСОБА_13 , який може бути ключовим свідком у даному кримінальному провадженні, і на якого в подальшому може безпосередньо або через інших осіб впливати (зокрема шляхом погроз, тиску або застосування інших заходів) для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Також слід враховувати і можливість впливати на ще невстановлених органом досудового розслідування осіб, пов`язаних з діяльністю РНБО, які за версією сторони обвинувачення мали забезпечити застосування санкційного механізму. 
В аспекті запобігання ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, колегія суддів враховує специфіку отримання показань свідків судом (або безпосередньо, згідно з вимогами ст.23 КПК, або отримання їх в порядку ст. 225 КПК), що обумовлює актуальність такого ризику до моменту реалізації відповідного процесуального механізму отримання судом показань свідків.
Оцінюючи ризик знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, колегія суддів вказує наступне.Відповідно до обставин даного кримінального провадження, сторона обвинувачення вважає, що підозрювані неодноразово повідомляли ОСОБА_13 про підготовлений, а у подальшому переданий пакет документів до РНБО для запровадження відповідних санкцій (т. 1 а. п. 244 зв.- 245). В той же час, органом досудового розслідування перелік ймовірно переданих документів РНБО не встановлений та не віднайдений. А тому, колегія суддів, вважає слушними висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_6 використовуючи наявні у нього відповідні зв`язки, може, як особисто так із залученням інших осіб, вживати дії, спрямовані на приховування, знищення документів або спотворення їх змісту на свою користь.
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає ризик знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, наявним в тій мірі, яка обґрунтовує його врахування з метою застосування запобіжного заходу.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що встановлені слідчим суддею ризики не є абстрактними та обумовлені наявними матеріалами апеляційного провадження. 
В той же час, колегія суддів відхиляє посилання сторони захисту на висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа від 04.01.2026, виконаного поліграфологом ОСОБА_18 , який було проведено відносно ОСОБА_6 (т. 3 а. п. 103 - 104), та який нібито спростовує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з наступних підстав.
Так, у даному випадку висновок наданий стороною захисту, не є висновком судово психофізіологічної експертизи; наявність у особи яка проводила дане дослідження відповідної кваліфікації експерта не підтверджена; особа, яка склала висновок не попереджалась про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (завідомо неправдивий висновок експерта) та ст. 385 КК України (відмова експерта від виконання покладеного на нього обов`язків), а тому колегія суддів вважає, що наявність вказаного висновку не спростовує доводів прокурора та висновків слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, у самому дослідженні зазначено, що він має суто консультативний характер (вірогідний) та не може бути беззаперечним доказом відсутності ризиків у даному випадку без врахування в цілому матеріалів кримінального провадження.
Щодо покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на негативні наслідки, спричинені покладеними на ОСОБА_6 обов`язками, а саме носити електронний засіб контролю, а також заборону відлучатись за межі м. Києва без дозволу слідчих, прокурорів, слідчого судді або суду, через надмірність таких заходів у зв`язку із волонтерською діяльністю та допомогою Збройним силам України, а також неможливості виконання своїх службових обов`язків в повній мірі. 
Колегія суддів сприймає критично такі доводи сторони захисту та вважає, що такі обов`язки, зокрема носіння електронного засобу контролю, є цілком обґрунтованими стосовно ОСОБА_6 , оскільки це дозволяє ефективно контролювати процесуальну поведінку підозрюваного.
Разом з тим, колегія суддів вказує, що ані підозрюваним ОСОБА_6 ані його захисниками доказів того, що носіння електронного засобу контролю суттєво порушує нормальний уклад життя підозрюваного та може становити небезпеку для його життя та здоров`я, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 195 КПК є підставою для скасування такого обов`язку, суду надано не було. За дозволом до детектива, прокурора та/або слідчого судді щодо можливості відлучатись за межі м. Києва, підозрюваний також не звертався, отже відсутні підстави стверджувати, що на час апеляційного розгляду, покладені слідчим суддею на ОСОБА_6 процесуальні обов`язки непропорційно, відносно обставин кримінального провадження, порушують його права та основоположні свободи.
Щодо розміру застави.
Так, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 не погоджується із наведеними висновками слідчого судді та вважає визначений розмір застави (1 514 000 грн) непомірним, посилаючись на майновий та сімейний стан ОСОБА_6 .
Вирішуючи порушені в апеляційній скарзі захисником питання колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її внесення, а також за певних обставин розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 5 статті 12 КК України передбачено, що тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати суму внесеної застави буде достатнім стримуючим фактором, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню обставин у кримінальному провадженні.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
Корупція є однією з основних загроз національній безпеці України. Вчинення корупційного злочину ОСОБА_6 , який виконуючи функції помічника - консультанта народного депутата, зокрема у співучасті з народним депутатом України ОСОБА_12 , під час дії воєнного стану, підриває не тільки довіру суспільства до держави та державних інститутів, а й до спроможності державних службовців захищати національні інтереси через використання посади для власного збагачення. 
Відтак безумовно, сума застави, що застосовується в даному випадку до підозрюваного ОСОБА_6 повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості її внесення. Водночас, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду, а орієнтирами можуть бути майновий стан підозрюваного та розмір суми незаконного збагачення.
Як вбачається із клопотання детектива НАБУ про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторона обвинувачення просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 4 542 000 грн. Саме такий розмір застави детектив вважав помірним для підозрюваного з урахуванням його майнового стану. Разом з тим, слідчий суддя вказав, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави у вказаному розмірі належним чином стороною обвинувачення не обґрунтоване.
Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, та вказує, що застава у розмірі 1 514 000 грн, з огляду на встановлені ризики та характер кримінального правопорушення, здатна забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги надані в судовому засіданні стороною захисту докази внесення 09.12.2025 застави у визначеному слідчим суддею розмірі (т. 3 а. п. 139), а тому твердження сторони захисту щодо її непомірності, а також вимоги про зменшення її розміру, відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.
Оцінюючи доводи сторони захисту, висловлені під час апеляційного розгляду про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.
Так, слідчий суддя вважав, що наявність обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі обґрунтовують мету застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який об`єктивно є необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до градації запобіжних заходів, що визначені у ст. 176 КПК України, більш м`якими запобіжними заходами ніж застава, є особиста порука та особисте зобов`язання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 є тяжким і передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, у разі доведення його вини вироком суду.
В контексті даного кримінального провадження та обставин, встановлених в ході судового розгляду, колегія суддів вважає правильними висновки слідчого судді, що незастосування запобіжного заходу, про який прохав детектив у своєму клопотанні, та застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки чи особистого зобов`язання, може не забезпечити здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків з метою досягнення завдань кримінального провадження, а відтак колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, адже у даному випадку застосована до ОСОБА_6 застава, є достатнім та належим запобіжним заходом.
Висновки суду.
Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Колегія суддів оцінила в сукупності всі обставини, що характеризують особу підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, відомості про його майновий стан, наявність у нього соціальних зв`язків, співмірність застосованого запобіжного заходу, покладених процесуальних обов`язків особі підозрюваного та обставинам провадження, та констатує, що слідчий суддя дійшов обґрунтованих висновків та постановив ухвалу, яка відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. При цьому, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому її слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7  - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач          ОСОБА_2 

Судді           ОСОБА_3 

ОСОБА_4