РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/21327/23
Провадження № 22-ц/4815/33/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В., судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2025 року у справі за первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 58 102 грн 58 коп. та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 58102 грн 58 коп.

В червні 2024 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення коштів. В обґрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що 13.09.2022 ОСОБА_1 виявила факт списання коштів з банківського рахунку Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) НОМЕР_1 (картковий рахунок НОМЕР_2 - карта «Універсальна» (кредитний рахунок) і додатковий рахунок договору SUMDNWFC00016973390 від 06.05.2015, на якому невідомою особою вчинено транзакції (перерахування коштів) з використанням кредитного ліміту. Проте, усі транзакції з грошовими коштами 13.09.2024 здійснено Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» без будь-якої згоди з клієнтом банку - Горлінською ЛЛ., без її розпорядження, участі, підтвердження та будь-якої ідентифікації (автентифікації/авторизації), а тому - проти її волі. Просить сягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на її користь грошові кошти у розмірі 43 147,31 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2025 року відмовлено у задоволенні первинного та зустрічного позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Банк стверджує, що суд першої інстанції проігнорував подані докази, які мають суттєве значення для справи, зокрема: аудіозаписи розмов та висновок службової перевірки. 
Служба безпеки банку надала звукозаписи, де особа, яка ініціювала платежі, успішно пройшла верифікацію, назвавши персональні дані, відомі лише клієнтці: дату народження, адресу реєстрації, місце народження, а також ПІБ чоловіка та доньки з датою її народження.
Суд визнав висновок службової перевірки належним доказом, проте, на думку Банку, не надав йому належної оцінки. Банк наполягає, що оскільки інформація була відома лише відповідачці, вона має нести відповідальність за кредитними зобов`язаннями.

Апелянт зазначає, що спірні операції відбулися після процедури посиленої автентифікації. Для зміни пароля в додатку «Приват24», що передувала зняттю коштів, необхідно було ввести: фінансовий номер телефону; дані клієнтської картки (8 останніх цифр та термін дії); PIN-код картки; OTP-пароль, надісланий на телефон клієнта. Банк вважає, що це свідчить про розголошення даних самою відповідачкою або її сприяння третім особам.

Банк вказує на те, що після здійснення спірних транзакцій (13.09.2022) відповідачка продовжувала частково погашати заборгованість у період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року. На думку апелянта, прийняття обов`язку щодо повернення коштів свідчить про визнання нею правомірності нарахувань.

Згідно з доводами Банку, відповідачка порушила вимоги закону, не повідомивши банк негайно про втрату контролю над платіжним інструментом. Це, відповідно до ст. 87 Закону «Про платіжні послуги», покладає ризик збитків на самого користувача.

Банк вважає помилковою відмову суду у задоволенні клопотань про витребування доказів, які він не міг отримати самостійно через банківську таємницю та обмеження закону. Апелянт просить витребувати: інформацію про власників рахунків в «Ощадбанку» та « ОСОБА_2 », на які були перераховані кошти. Дані від ПрАТ «Київстар» щодо заміни SIM-карти за номером відповідачки 13.09.2022 року, процедури ідентифікації особи під час цієї заміни та наявності технічних перешкод у зв`язку того дня.

До Рівненського апеляційного суду надійшло клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції, яке до задоволення не підлягає, оскільки справа призначена до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зібрані докази вказують на те, що 06 травня 2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі Анкета-заява).
У Анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї Анкети-заяви відповідачка відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Тип картки, яку бажає оформити відповідачка після ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, бажаний кредитний ліміт у Анкеті-заяві не зазначені.
До позовної заяви, крім анкети-заяви, представник банку додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CONTRACT, Універсальна Gold та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальницею.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 жовтня 2023 року становить 58 102 грн 58 коп., з яких: 45 264 грн 44 коп. заборгованість за кредитом; 12 838 грн 14 коп. заборгованість за простроченими відсотками.
Як слідує з виписки за договором № б/н від 06.05.2015 за період з 06.05.2015 по 01.10.2023, з картки №4149609003553533 13.09.2022 були здійснені транзакції на загальну суму 43 147, 00 грн.
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14.09.2022 Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області розпочато досудове розслідування y кримінальному провадженні №12022181010001703 за ч. 4 ст. 185 КК України - здійснення крадіжки грошових коштів із банківської картки "ПриватБанк" в загальній сумі 43 147, 00 грн. ОСОБА_3 визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, ОСОБА_3 21.02.2024 зверталася до АТ КБ "ПриватБанк" із заявами від, в яких повідомляла про обставини крадіжки коштів з її банківської картки та здійснення відповідного перерахунку.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як передбачено частиною двадцятою статті 38 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-IX «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

В силу Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164:

- користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором. (пункт 136);

- користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (пункт 140);

- власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146).

Аналіз указаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Такі правові висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 4 жовтня 2024 року (справа №337/6010/23).

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року (справа №176/1445/22) зазначив, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Водночас у цій справі Верховний Суд зауважив, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відзиві на зустрічну позовну заяву банк посилався на аудіозапис розмов для верифікації клієнта банком при проведенні спірних фінансових переказів.
З наданих аудіозаписів та стенограми розмови вбачається, що співрозмовник не відповів належним чином на всі питання працівника банку, зокрема щодо місця реєстрації клієнта та ПІБ чоловіка (т.2 а.с. 105 зворот).
Також у контексті оцінки ризиків та дій банку слід звернути увагу на результати службової перевірки.
Так, службовою перевіркою банку констатовано, що типовим пристроєм клієнтки був пристрій SM-A525F Samsungg IMEI_B30947C31E8F738A.
Водночас за декілька хвилин до здійснення спірних переказів зафіксовано вхід до аканту Приват24 відповідачки з іншого пристрою, що не є типовим, а також здійснено зміну паролю та розблокування акаунту (т.2 а.с. 31, 31 зворот).
Наведена сукупність технічних подій у поєднанні з неповнотою відповідей співрозмовника під час процедури верифікації свідчить про наявність підвищених ризиків несанкціонованого доступу до облікового запису клієнта, які банком належним чином враховані не були, що вказує на недостатність вжитих заходів контролю при здійсненні спірних фінансових операцій.
Під час службової перевірки управління безпеки банку вказало на підміну SIM-карти, що узгоджується з позицією відповідачки та з матеріалами кримінального провадження.
Таким чином саме дії банку щодо організації контролю та верифікації клієнта не забезпечили належного рівня безпеки операцій, тоді як подальші твердження банку про вину відповідачки ґрунтуються не на встановлених фактах, а на припущеннях.

Отже, невстановлена особа за недостовірно з`ясованих обставин отримала доступ до кредитного рахунку відповідачки, а платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та всупереч її волі.
Відтак, встановивши, що заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 06 травня 2015 року в розмірі 58 102 грн 58 коп. виникла внаслідок несанкціанованого зняття 13.09.2022 з картки відповідача № НОМЕР_3 грошових коштів у розмірі 43 147, 00 грн, враховуючи те, що відповідачем за період з 09.10.2022 по 04.04.2023 були внесені кошти по картці № НОМЕР_3 (поповнення картки) на загальну суму 10 229, 58 грн, а також з огляду на те, що позивачем АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.10.2022 по 01.10.2023 були неправомірно нараховані відсоки на загальну суму 21 155, 27 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та необгрунтованість первісного позову.

Банк ігнорує той факт, що персональна інформація була відома не лише відповідачці, а й працівникам банку, тому сам факт володіння інформацією не може презюмувати її вину у виникненні заборгованості.
Внесення коштів на погашення заборгованості не можливо тлумачити як факт визнання всієї заявленої банком до стягнення суми, оскільки до моменту спірних платежів у відповідачки існувала власна заборгованість, яку вона і повинна була погасити.

Також відхиляються доводи апеляційної скарги в частині несвоєчасного повідомлення про несанкціоноване зняття коштів, оскільки за матеріалами службової перевірки інцидент виявлений 2022-09-14 10:06 і занесений 2022-09-14 10:10 (т. 2 а.с.30 зворот). 

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу.

Щодо витребування доказів, то колегія суддів вважає, що такі клопотання до задоволення не підлягають, оскільки їх витребування апеляційним судом порушать принципи змагальності та рівності сторін, не відповідатиме завданням справедливості та неупередженості цивільного судочинства враховуючи наступне.
Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Як вбачається з матеріалів справи банку було відомо про інцидент з 14.09.2022 року (т.2 а.с. 30 зворот), однак при поданні позову про стягнення заборгованості у жовтні 2023 року банк навіть не намагався довести, що спірні перекази здійснювались відповідачкою.
Таких клопотань не заявлялось і під час подання відзиву на зустрічну позовну 16 вересня 2024 року (т.2 а.с. 104).
Вперше клопотання заявлені 10.03.2025 року та 07.04.2025 року, проте банк не обґрунтовував неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього (т.2 а.с. 178, 188).
За таких обставин залишення судом першої інстанції таких клопотань без задоволення хоча і з інших підстав не призвело до неправильного вирішення справи.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:          Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.