ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.01.2026	Справа № 910/10363/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" від 13 січня 2026 року про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/10363/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Сталь" про стягнення 1 700 479,47 грн,

за участю представників:
позивача: Розумної О.О.;
відповідача: не з`явився;
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Сталь" (далі - Компанія) 1 700 479,47 грн, з яких: 767 423,73 грн - основна заборгованість, 166 306,77 грн - 10% за користування грошовими коштами, 491 676,41 грн - пеня, 275 072,56 грн - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 28 березня 2024 року № КС-28/583-1 у частині повної та своєчасної поставки обумовленого товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 вересня 2025 року відкрито провадження в справі № 910/10363/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 8 січня 2026 року позов Товариства задоволено, стягнуто з Компанії на користь позивача 767 423,73 грн основної заборгованості, 166 306,77 грн 10% за користування грошовими коштами, 491 676,41 грн пені, 275 072,56 грн інфляційних втрат та 20 405,75 грн судового збору.
13 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява від цієї ж дати, у якій позивач просив прийняти додаткове рішення у справі № 910/10363/25 та стягнути з Компанії 120 000,00 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 січня 2026 року вказану заяву Товариства призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 січня 2026 року.
У судовому засіданні 22 січня 2026 року представник Товариства підтримав вказану заяву, просив суд її задовольнити.
Компанія явку свого уповноваженого представника в призначене судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду вказаної заяви була повідомлена належним чином та в установленому законом порядку, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду заяви позивача від 13 січня 2026 року до суду не подала.
Відповідно до частини 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджає розгляду заяви.
Cудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1 статті 123 ГПК України).
Згідно з частинами 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2024 року між Товариством та адвокатом Розумною О.О. було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого остання зобов`язалась надавати необхідну правову допомогу з приводу представництва та захисту інтересів Товариства, пов`язані зі стягненням заборгованості з Компанії за договором поставки від 28 березня 2024 року № КС-28/583-1, - у судах господарської юрисдикції всіх інстанцій, органах державної влади та управліннях, установах, правоохоронних органах. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє на протягом 2-х років - до 15 листопада 2026 року (пункт 3.1. вказаного правочину).
У додатку № 1 до вказаного договору його сторони погодили, що за надання правової допомоги з представництва інтересів Товариства з питань, пов`язаних із стягненням заборгованості з Компанії, що виникла за договором поставки від 28 березня 2024 року № КС-28/583-1, позивач зобов`язується сплатити адвокату гонорар, який встановлюється в розмірі фіксованої суми, зокрема: за вивчення договору поставки, його додатків, первинної бухгалтерської документації, консультування щодо можливостей та перспектив судового розгляду справи в суді першої інстанції, збирання доказів, підготовка позовної заяви та подання її до суду, участь у судових засіданнях по справі в суді першої інстанції, складання заперечення, заяв, клопотань, додаткових пояснень - у розмірі 120 000,00 грн.
Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. вказаного додатку конкретні суми гонорару погоджуються сторонами шляхом підписання акта приймання-передачі виконаних робіт. Оплата наданих послуг має бути здійснена не пізніше шести місяців з моменту виникнення підстав для його сплати, якщо він не був авансований. Оплата проводиться шляхом готівкового або безготівкового розрахунку. Клієнт має право за своєю волею та на свій розсуд здійснювати авансування гонорару адвоката на будь-яку суму коштів, яка вподальшому буде зарахована та перерахована в якості оплати за відповідну кількість годин професійної правничої допомоги, виконаної у майбутньому.
Розмір і порядок виплати гонорару не залежить від рішень державних органів, суду. Оплата гонорару є безумовною й не повертається клієнту, незалежно від обставин (зміст судового рішення, наявність судового процесу як такого, можливості початку надання послуг через відсутність повноважень або необхідних документів в адвоката, тощо). Право адвоката на отримання несплаченого (не повністю сплаченого) гонорару не залежить від результату виконання договору (пункт 1.4. вказаного додатку до договору). 
Судом встановлено, що на виконання умов вказаного правочину адвокат Розумна О.О. надала, а Товариство - прийняло без жодних заперечень і зауважень послуги на загальну суму 120 000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акта приймання-передачі виконаних робіт від 12 січня 2026 року № 1. У цьому акті зазначено, що станом на 12 січня 2026 року вказаним адвокатом були надані такі послуги позивачу: вивчення договору поставки, його додатків, первинної бухгалтерської документації, консультування щодо можливостей та перспектив судового розгляду справи в суді першої інстанції, збирання доказів, підготовка позовної заяви та подання її до суду, участь у судових засіданнях по справі в суді першої інстанції.
На підтвердження того, що представник позивача - Розумна О.О., є адвокатом та у неї наявні повноваження на представництво інтересів Товариства в суді, у матеріалах справи наявні копії: ордера від 20 серпня 2025 року серії АХ № 1283506; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23 березня 2012 року № 1190.
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписами частин 5 та 6 статті 126 ГПК України в разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У своїх усних запереченнях, наданих представником Компанії у судовому засіданні під час розгляду спору по суті, останній проти заявленої до стягнення суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу заперечував. На думку представника відповідача, позивач не надав передбачених статтею 126 ГПК України доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а тому відповідні судові витрати Товариства не підлягають стягненню з Компанії. У зв`язку з цим також не підлягають застосуванню положення статті 129 ГПК України.
Частина 1 статті 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За приписами частини 2 статті 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
У свою чергу, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень частини 1 статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів частини 2 статті 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналогічна правова позиція щодо порядку застосування положень статті 129 ГПК України викладена в постанові Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 12 березня 2025 року в cправі № 910/87/24.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 19 липня 2021 року в справі № 910/16803/19.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. 
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду: від 27 січня 2022 року в справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 року в справі № 917/304/21.
У постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 зазначено, що: "потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду".
Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 3 прохальної частини позовної заяви Товариства прямо заявлено про необхідність вирішення судом питання про розподіл судових витрат, а також про те, що відповідні докази на підтвердження реальності понесення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У позовній заяві Товариства також було зазначено попередній орієнтовний розмір вказаних судових витрат - 120 000,00 грн.
Відтак, посилання представника відповідача на неможливості застосування до спірних правовідносин приписів статті 129 ГПК України є необґрунтованими.
Разом із цим, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року в справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 24 січня 2022 року в справі № 911/2737/17.
Визначаючи складність даного спору та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що дана справа не є складною для представника Товариства.
При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи міститься лише одна заява по суті справи - позовна заява Товариства. Інші наявні в матеріалах справи процесуальні документи, подані від імені позивача, стосувалися виключно питання розподілу судових витрат останнього на правничу допомогу, не містили нових аргументів, зміни, уточнення чи доповнення вже викладених у позові доводів чи правої позиції. У свою чергу, підготовка вказаної позовної заяви не потребувала здійснення складних арифметичних розрахунків чи збирання значного обсягу документів, на обґрунтування заявлених позовних вимог. Будь-які інші дії процесуального характеру (витребування доказів, проведення судової експертизи, залучення свідків, експертів у галузі права тощо) під час розгляду цієї справи не вчинялися.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу, наявності вмотивованих заперечень відповідача щодо обґрунтованості заявлених до стягнення сум, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача та стягнути на користь Товариства 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім під час розгляду справи № 910/10363/25 в місцевому господарському суді.
Інші доводи, на які посилалися представники сторін, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення цієї заяви та стягнення з Компанії на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у вищезазначеному розмірі.
Керуючись статтями 80, 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Сталь" (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 42/1, корпус 10, офіс 17; ідентифікаційний код 40170520) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" (61070, місто Харків, вулиця Професорська, будинок 32; ідентифікаційний код 41095099) 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 28 січня 2026 року.

Суддя	Є.В. Павленко