Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року Справа№200/9869/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.10.2025 року № 213050032172 про відмову переведенні її з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, починаючи з 09.10.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити призначення та виплату їй пенсії державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 60 % від заробітної плати, зазначеної в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Головного управління державної Казначейської служби України у Херсонській області від 01.09.2025 року № 11-62/6-10/4737 та довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Головного управління державної Казначейської служби України у Херсонській області від 01.09.2025 року № 11-62/6-10/4737, починаючи 09.10.2025 року.
Позов обґрунтовувала тим, що відповідач протиправно відмовив в переведенні її з пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» через недостатність стажу державної служби (20 років), проте такий стаж вона мала. 
Так, вона працювала в Херсонському обласному управлінні Національного банку України 22 роки 0 місяців 9 днів, що підтверджується її трудовою книжкою та довідкою Національного банку України від 13.12.2016 року № 876, а тому мала право на такий вид пенсії.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення, яке прийнято за результатом розгляду заяви позивача від 09.10.2025 року. Вважав, що воно відповідає вимогам законодавства. Також вважав, що не порушив пенсійні права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що подану позивачем заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, і за наслідками її розгляду прийнято оскаржене рішення. 
Вважав оскаржене рішення правомірним та таким, що прийнято у відповідності до норм чинного законодавства та положень спеціальних нормативно-правових актів, якими врегульовані відповідні дії Пенсійного фонду України.
Пояснив, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року - день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII - стажу державної служби 10 років та за умови, що станом на цей день така особа продовжувала працювати на відповідній посаді, вона зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.11.1987 року ОСОБА_1 працювала в Херсонському обласному управлінні Національного банку України у період з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року; згідно із записами №№ 15-16 присягу державного службовця вона прийняла 07.02.2000 року, та 08.02.2000 року їй було присвоєно одинадцятий ранг державного службовця.
Статус державного службовця набувається з дня складання присяги. Тому стаж роботи на посадах державної служби Небесної Т.С. відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII склав 15 років 9 місяців 5 днів, а саме з 07.02.2000 року по 12.11.2015 року.
Статтею 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII визначено сфери дії цього Закону та сфери на які не поширюється дія Закону. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 3 цього дія цього Закону не поширюється, зокрема, на службовців Національного банку України.
Таким чином, позивач не має права на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, оскільки не дотримано вимог для призначення пенсії такого виду пенсії, а саме станом на 01.05.2016 року позивач: - не займала посаду державної служби (звільнена 12.11.2015 року); - мала менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII.
Тому вважав оскаржене рішення про відмову у здійсненні перерахунку/переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII є правомірним та обґрунтованим.
Також зазначав, що надані позивачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виготовлені з порушенням спеціальних нормативно-правових актів, якими регламентовано порядок та механізм виготовлення таких довідок, тому з метою приведення у відповідність матеріалів пенсійної справи позивача направлено відповідний запит на видачу нових довідок.
Просив в задоволенні позову відмовити повністю.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
09.10.2025 року вона звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії шляхом переведення на пенсію за іншим законом - відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (згідно з пп. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII). 
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.10.2025 року № 213050032172 позивачу в перерахунку пенсії (шляхом переведення на пенсію державного службовця) відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що стаж державної служби заявника з 07.02.2000 року по 12.11.2015 року включно становить 15 років 9 місяців 7 днів; заявниця не займала посади державної служби та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Фактично, позивачу відмовлено в переведенні на пенсію державного службовця через не вирішення питання про зарахування до стажу державної служби всього періоду роботи позивача до 07.02.2000 року.
Судом також встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (записи №№ 12 - 30), заповнення якої розпочато 17.11.1987 року, позивач з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року працювала на різних посадах спеціалістів в Херсонському обласному управлінні Національного банку України. Присягу державного службовця прийняла 07.02.2020 року. 
Згідно з довідкою Національного банку України від 13.12.2016 року № 876 відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, до стажу державної служби позивача зарахований період роботи (служби) в Національному банку України з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року; загальний стаж державної служби станом на 12.11.2015 року (день звільнення) становив 22 роки 00 місяців 9 днів. 
Згідно з довідкою Національного банку України від 02.10.2025 року № 17-0017/75656 позивач з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року працювала в системі Національного банку України; посади, які вона обіймала, були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців згідно з постановою правління Національного банку України від 30.06.1999 року № 317 «Про класифікацію посад та ранги державних службовців Національного банку України». Стаж її державної служби обчислений відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 та діяв на той час, та станом на 12.11.2015 року (день звільнення) становив 22 роки 00 місяців 10 днів. 
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України «Про державну службу» (Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016 року.
Відповідно до ст. 90 вказаного Закону України «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону України «Про державну службу» визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п.п. 10 та 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII:
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсійний вік для жінок становить 60 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Аналогічні положення діяли станом на 01.05.2016 року – день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Отже, п.п. 10 та 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII залишено право особам, що працювали та(або) продовжують працювати на посадах, що віднесені до посад державної служби, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у разі дотримання певних умов.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19.
Верховний Суд в постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зробив наступний правовий висновок: 
«Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.».
Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Щодо стажу державної служби
Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, визначено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу”.
До стажу державної служби зараховуються:
час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону;
час перебування на посадах, на яких присвоюються, зокрема спеціальні звання.
Пунктом 6 зазначеного Порядку визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (тобто до 01.05.2016 року) обчислюється відповідно до п. 8 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.
Відповідно до п. 8 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 року – дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше.
До 01.05.2016 року обчислення стажу державної служби визначалося Порядком обчислення стажу державної служби, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283.
Пунктом 4 вказаного Порядку було визначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Відповідно до п. 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України. 
Постановою правління Національного банку України від 30.06.1999 року № 317 «Про класифікацію посад та ранги державних службовців Національного банку України» віднесено посади службовців Національного банку України до відповідних категорій посад державних службовців.
Отже, керівні працівники і спеціалісти апарату Національного банку України були державними службовцями, а тому період проходження такої служби в Національному банку України має зараховуватися до стажу державної служби.
Водночас, після 01.05.2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII суттєво змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.
Так, ст. 90 зазначеного Закону визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 цього Закону визначені умови призначення пенсії за віком.
Для набуття права на призначення пенсії у відповідності до положень вказаного Закону передбачено лише дві вимоги: необхідний вік та відповідний йому розмір страхового стажу.
Отже, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють порядок призначення пенсії, зокрема й держслужбовцям, такого виду стажу, як стаж державної служби не передбачено; ним врегульовано порядок зарахування періодів роботи на посадах державної служби лише до страхового стажу.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що при призначенні пенсії на підставі п.п. 10 та 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ) після 01.05.2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. 
При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01.05.2016 року та обчислений у відповідності до положень Порядку обчислення стажу державної служби, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283.
Стаж, набутий після 01.05.2016 року на посадах державної служби або прирівняних до них посадах зараховується до страхового стажу, і відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII є підставою для призначення пенсії та обчислення її розміру у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Конституційний Суд України в рішенні від 23.12.2022 року № 3-р/2022 виклав аналогічну правову позицію, зазначивши наступне: «…підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону № 889 не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону № 889, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723.».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23.
Вказана постанова Верховного Суду є останньою, що винесена Верховним Судом у подібних правовідносинах, а тому попередні його постанови застосуванню не підлягають.
В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 щодо періоду до 01.05.2016 року містяться записи, згідно з якими позивач з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року працювала на різних посадах спеціалістів в Херсонському обласному управлінні Національного банку України.
Зазначений період роботи додатково підтверджений довідками Національного банку України, згідно з якими стаж роботи позивача з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року є стажем державної служби, який станом на 12.11.2015 року (день звільнення) становив понад 20 років. 
Отже, в період роботи з 02.11.1993 року по 12.11.2015 року включно (тобто до 01.05.2016 року) позивач була державним службовцем, а тому період проходження такої служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (згідно з пп. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII).
Проте із зазначеного періоду орган Пенсійного фонду України помилково зарахував лише період з 07.02.2000 року (день складення позивачем присяги державного службовця) по 12.11.2015 року включно.
Так, дійсно, присягу державного службовця позивач склала 07.02.2020 року.
Проте, суб`єктом владних повноважень не враховано те, що законодавством, що було чинним та підлягало застосуванню щодо періоду роботи позивача до 01.05.2016 року, не було передбачено, що особа при першому призначенні на посаду державного службовця набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею присяги. Адже такі вимоги з`явилися пізніше - виключно в Законі України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 року, згідно з ч. 3 ст. 21 якого особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.
За таких обставин приведення позивача до присяги пізніше дня першого призначення на посаду державного службовця (згідно із законодавством, що діяло на той час) не спростовує той факт, що позивач до приведення її до присяги обіймала посади державної служби. 
Відповідно такий стаж роботи позивача (період з 02.11.1993 року по 06.02.2020 року включно) підлягав зарахуванню до стажу державної служби.
Разом з цим з оскарженого рішення вбачається, що орган Пенсійного фонду України, невирішенням питання про зарахування періоду з 02.11.1993 року по 06.02.2020 року включно до стажу державної служби позивача (в оскарженому рішенні цей період не аналізувався та не досліджувався) допустив неправомірну бездіяльність, яка порушує пенсійні права позивача.
Отже, відповідні положення законодавства та обставини справи відповідачем враховані не були, що призвело, фактично, до бездіяльності відповідача в частині зарахування відповідних періодів роботи позивача до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця, та до неправомірного винесення оскарженого рішення, яке впливає на права позивача.
Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Посилання представника відповідача у відзиві на інші обставини є неприйнятними, оскільки такі обставини не відображені в оскарженому рішенні, відповідно, не були покладені в основу оскаржуваного рішення. 
Щодо посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на те, що відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на службовців Національного банку України, то такі посилання є безпідставними, оскільки в спірних правовідносинах йдеться про стаж державної служби, що набутий позивачем до з 01.05.2016 року (дати набрання чинності цим Законом) по іншому закону - Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, який таких положень не містив.
В свою чергу статтею 64 Закону України «Про Національний банк України» (у редакції, що була чинною на час роботи позивача) було установлено, службовці Національного банку є державними службовцями, і до них застосовуються норми Закону України «Про державну службу», якщо цей Закон не встановлює іншого. 
Іншого Закон не встановлював.
Щодо похідних позовних вимог зобов`язального характеру
Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.
Суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця та вчинити інші дії, про які просила позивач, оскільки відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення: в оскарженому рішенні не повністю підраховано стаж державної служби позивача, не досліджено чи відповідала позивач всім умовам, необхідним для призначення пенсії державного службовця (переведення на такий вид пенсії) з урахуванням відповідних періодів її роботи, щодо яких суд встановив порушення з боку відповідача.
Отже, відповідачем (органом Пенсійного фонду України, що прийняв оскаржене рішення) виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення. 
Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.
Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на певний вид пенсії, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії.
В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржене рішення, повторно вирішити питання, щодо якого звернулася позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача, за результатом розгляду якої прийнято оскаржене рішення) із вирішенням питання про зарахування до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (згідно з пп. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII), періоду її роботи з 02.11.1993 року по 06.02.2020 року включно з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
При новому розгляді заяви позивача про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця органу Пенсійного фонду України необхідно дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди роботи позивача, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи та визначити наявність у позивача всіх необхідних умов для переведення на відповідний вид пенсії. При цьому такі питання мають бути вирішені з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволенню не підлягають, оскільки заява позивача про переведення на інший вид пенсії розглядалася іншим органом Пенсійного фонду України, оскаржене рішення також прийнято іншим органом Пенсійного фонду України, який в разі скасування такого рішення уповноважений вчиняти відповідні дії щодо заяви позивача, яка стала підставою для прийняття такого рішення.
Отже позов підлягає задоволенню частково.
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 968,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Крицак Валентини, 6; код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.10.2025 року № 213050032172, прийняте щодо ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2025 року із вирішенням питання про зарахування до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (згідно з пп. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII), періоду її роботи з 02.11.1993 року по 06.02.2020 року включно з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 08 січня 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда