ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
23 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 761/18678/25
Головуючий у першій інстанції – Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/2013/25
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В., 
із секретарем – Піцан В.М.,
учасники справи: позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2025 року (місце ухвалення – м. Ніжин) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2024 в м. Прилуки на перехресті нерівнозначних доріг вул. Європейська-Гімназична, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «NissanRogueSport», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядні дорозі, не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі вул. Європейська, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Вказують, що постановою Прилуцького міськрайонного суду від 31.07.2024 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 
Як зазначає позивач, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
За доводами позову, потерпіла сторона повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала всі передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи, зокрема, заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 160000,00 грн, а загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склала 161900,00 грн.
Позивач вважає, що оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду у розмірі 161900,00 грн.
У позові МТСБУ, посилаючись на положення ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 161900,00 грн витрат, пов`язаних з регламентною виплатою та судові витрати. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.09.2025 позов МТСБУ задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 161900,00 грн та 3028,00 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачка є винною особою у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і на момент вчинення якої не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь МТСБУ документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Шевчук С.П подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського районного суду від 22.09.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог МТСБУ.
За доводами апеляційної скарги, рішення судом ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконним і необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що 21.06.2024 між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» був укладений Договір прокату № 2056, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 передав, а Відповідач прийняла у строкове платне користування автомобіль Nissan Rogue Sport державний номер НОМЕР_1 , а саме з 13 год. 21.06.2024 по 13 год. 25.06.2024 включно і згідно п. 7.2 Договору оренди з метою запобігання настанню негативних наслідків (збитків) внаслідок пошкодження, знищення або втрати ТЗ Наймодавець укладає відповідний договір страхування, страхує ТЗ на весь період дії даного договору.
Як зазначає заявник, відповідач, як наймач, дотримувався всіх умов Договору прокату та сплатив ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна», як наймодавцям, всю суму особистої відповідальності, а наймодавець ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» згідно умов Договору прийняв на себе зобов`язання покрити відповідальність наймача (відповідача) по пошкодженнях і ушкодженнях, спричинених третім особам.
Тому вважає, що на відповідача не покладався обов`язок застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, а також відповідач не являється власником транспортного засобу Nissan Rogue Sport державний номер НОМЕР_3 , а отримала його на підставі Договору прокату у строкове платне користування, оскільки при укладенні 21.06.2024 Договору прокату ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» було надано чинний поліс № 215324524, що підтверджується наявною інформацією щодо страхування Nissan Rogue Sport державний номер НОМЕР_3 в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ.
Заявник стверджує, що недотримання та невиконання ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» умов п. 7.2. Договору прокату, чинного законодавства України, навмисна невиплата позивачу належної компенсації з метою подальшого перекладення відповідальності щодо виплати на відповідача, а також надання завідомо неправдивої та недостовірної інформації позивачу та відповідачу з метою уникнення виплати відшкодування позивачу, введення позивача та відповідача в оману, призвели до того, що позивач звернувся до суду з позовом не неналежного відповідача, а саме до ОСОБА_1 .
Крім того, заявник вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції виключно на положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на дату скоєння ДТП та ЗУ «Про дорожній рух», оскільки норми ЦК України мають пріоритет у застосуванні над ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на дату скоєння вищезгаданої ДТП та ЗУ «Про дорожній рух», а Законом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на дату скоєння вищезгаданої ДТП та ЗУ «Про дорожній рух», не були внесені зміни до ЦК України щодо іншого пріоритету, як це встановлено ЦК України, а така процедура передбачена абзацом третім ч.2 ст.4 ЦК України.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник МТСБУ Рудьківський С.А. просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.09.2025 – залишити без змін. В обґрунтування посилається, що умовами договору прокату від 21.06.2024 № 2056 врегульовані відносини наймача та апелянта і не стосуються позивача та потерпілої особи в дорожньо-транспортній пригоді особи, в якій апелянта визнано винним згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду від 31.07.2024 за порушення п. 16.11 ПДР України. Вказує, що на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух», саме водій транспортного засобу, тобто відповідач, зобов`язаний мати чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та за відсутності несе відповідальність, а не наймодавець. Посилається, що в порушення норм чинного законодавства цивільно-правова відповідальність апелянта за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на момент дорожньо-транспортної пригоди застраховано не було, що підтверджується відсутністю інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Тому вважає, що з огляду на положення ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 п. 39.1 ст. 39, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме апелянт, як особа відповідальна за завдання шкоди внаслідок ДТП, зобов`язана відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з регламентною виплатою.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що постановою Прилуцького міськрайонного суду від 31.07.2024 у справі №742/3934/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн (а.с. 8). 
Згідно постанови, ОСОБА_1 23.06.2024 в м. Прилуки на перехресті нерівнозначних доріг вул. Європейська-Гімназична, керуючи автомобілем «NissanRogueSport», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі вул. Європейська, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушила п.16.11 ПДР, спричинивши пошкодження вказаних автомобілів.
Зазначена постанова учасниками справи не оскаржувалась та набрала законної сили, тому є преюдиційною під час розгляду цієї справи на підставі положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України.
За матеріалами справи, у зв`язку з відсутністю полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів водія автомобіля «NissanRogueSport», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 звернулася як власник транспортного засобу марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_2 , до позивача із повідомленням про ДТП та із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 23.06.2024 за участі транспортного засобу відповідача (а.с. 6-7).
Відповідно до звіту № 033/24 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 15.07.2024, проведеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного знову, заподіяного власнику після аварійного пошкодження колісного транспортного засобу становить 588 945,44 грн, з урахуванням ПДВ на запасні частини (а.с. 10-17).
Судом також встановлено, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону № 961-IV, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій ОСОБА_4 у розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 925623 від 30.08.2024 (а.с. 17 зворот).
Крім того, згідно платіжної інструкції № 914878 від 29.07.2024 МТСБУ здійснено оплату послуг експерта у сумі 1900 грн (а.с.18).
МТСБУ направило ОСОБА_1 лист з вимогою про компенсацію понесених витрат у добровільному порядку, проте відповідач їх в добровільному порядку не відшкодувала (а.с. 18 зворот).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка є винною особою у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і на момент вчинення якої не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, отже наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь МТСБУ документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно дост. 993 ЦК України,ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (23.06.2024) (далі - Закон). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - цивільно-правова відповідальність) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.. Дія положень Закону України "Про страхування" поширюється на відносини, що регулюються цим Законом, якщо цим Законом не передбачено інше (стаття 2 Закону).
Статтею 6 Закону у відповідній редакції передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. 1 Закону, ст. 981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.
Відповідно до положень ст. 22.1 Закону у відповідній редакції у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону у відповідній редакції Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.2.1. ст. 39 Закону).
Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону у відповідній редакції МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.10.2019 у справі № 352/342/17.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою.
Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що 23.06.2024 в м. Прилуки на перехресті нерівнозначних доріг вул. Європейська-Гімназична, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «NissanRogueSport», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядні дорозі, не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі вул. Європейська, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушила п.16.11 ПДР, спричинивши пошкодження вказаних автомобілів.
Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 31.07.2024 встановлені всі обставини ДТП, зокрема, дата та місце події, її учасники та транспортні засоби, а також пункт ПДР України, який порушила своїми діями ОСОБА_1 , у зв`язку з чим на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова суду набрала законної сили та в апеляційному порядку відповідачкою не оскаржувалась.
Відповідачкою не надано належних доказів на спростування своєї винуватості у скоєнні ДТП, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність покладення на ОСОБА_1 , як винну особу, обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. 
На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність ні відповідачки, ні власника транспортного засобу не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому МТСБУ здійснило власнику електричного транспортного засобу КІА, д.н.з. НОМЕР_4 регламентну виплату.
Розрахунок розміру регламентної виплати та її виплата були проведені на підставі звіту № 033/24 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 15.07.2024 та довідки МТСБУ від 27.08.2024 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідачка ОСОБА_1 наданим їй правом довести, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не скористався, такі докази відсутні в матеріалах справи та не були надані ні до суду першої, ні апеляційному суду.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.
Таким чином, законною підставою для здійснення регламентної виплати у даному випадку є відсутність у відповідача договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, у відповідності до п. 38.2.1 ст. 38 Закону у відповідній редакції, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З огляду на викладене та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України довів фактичну сплату потерпілій шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди з фонду захисту потерпілих. Отже, у позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло законне право на відшкодування з відповідачки ОСОБА_1 в порядку регресу суми у розмірі виплаченого відшкодування.
Доводи апеляційної скарги про те, що на відповідача не покладався обов`язок застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, відповідач не являється власником транспортного засобу Nissan Rogue Sport державний номер НОМЕР_3 , а отримала його на підставі Договору прокату у строкове платне користування, а також про, що недотримання та невиконання ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» умов п. 7.2. Договору прокату, чинного законодавства України, навмисна невиплата позивачу належної компенсації з метою подальшого перекладення відповідальності щодо виплати на відповідача, надання завідомо неправдивої та недостовірної інформації позивачу та відповідачу з метою уникнення виплати відшкодування позивачу, введення позивача та відповідача в оману, призвели до того, що позивач звернувся до суду з позовом не неналежного відповідача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_1 володіла транспортним засобом на момент дорожньо-транспортної пригоди на підставі договору прокату та постановою Прилуцького міськрайонного суду від 31.07.2024 її було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення саме на неї покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Твердження про те, що при укладенні 21.06.2024 Договору прокату ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» було надано чинний поліс № 215324524, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, 23.06.2024, такий поліс був відсутній, що підтверджується витягом з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.
Не спростовують правильність висновків суду доводи апеляційної скарги про необґрунтоване посилання суду першої інстанції виключно на положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на дату скоєння ДТП та ЗУ «Про дорожній рух», оскільки норми ЦК України мають пріоритет у застосуванні над ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на дату скоєння вищезгаданої ДТП та ЗУ «Про дорожній рух», оскільки такі доводи зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права, враховуючи, що положення ЦК України містять загальні положення щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та щодо страхування, а положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, тому підлягають застосуванню норми саме цього Закону. Судом першої інстанції при ухваленні рішення застосовано положення ЦК України та Закону у відповідних частинах регулювання спірних правовідносин.
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що відповідачка не являється власником транспортного засобу Nissan Rogue Sport державний номер НОМЕР_3 , а отримала його на підставі Договору прокату від 21.06.2024 у строкове платне користування, та відповідно до умов якого Договору прокату ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» були зобов`язані укласти договір страхування авто, оскільки наявність належним чином оформленого права користування автомобілем за відсутності укладеного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не звільняє відповідачу, як особу, винну в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, від обов`язку відшкодування шкоди та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення виплаченої регламентної суми.
Згідно ст. 7 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів.
Транспортний засіб має бути забезпеченим до початку його використання у дорожньому русі на вулично-дорожній мережі загального користування на території України.
Керування на території України транспортним засобом, щодо якого відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З врахуванням викладеного, посилання в апеляційній скарзі щодо недотримання та невиконання ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Оренда авто Україна» умов п. 7.2. Договору прокату, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення у цій справі і ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права та спростовуються матеріалами справи.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.12.2025.

Головуючий Судді: