ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/9972/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9972/25 (головуючий суддя І-ї інстанції - Маковська О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 04.04.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1075/32-00-23-26/30012848 від 31.12.2024 року про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 744300,00 грн..
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем під час проведення перевірки не було досліджено відповідність ТОВ «АЛЛО» підпункту 39.2.1.7 п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України. Позивач акцентує увагу на тому, що за відсутності доказів пов`язаності юридичних осіб, а саме: позивача, ТОВ «ТД Укртрейд» та CONSUMER ELECTRONICS GROUP FZE, господарські операції між ними не відповідають визначенню контрольованих. За таких обставин позивач зазначає, що у нього не виникло обов`язку подавати звіт про контрольовані операції, а тому спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 11164 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31.12.2024 №1075/32-00-23-26/30012848.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь ТОВ «АЛЛО» судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 11164,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення на враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. Висновки акту перевірки зроблені на підставі наданих до перевірки документів, а також з урахуванням інформації, отриманої від Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ та відповіді іноземного компетентного органу, які не надавались додатком до акту з огляду на те, що інформація про платників податків - нерезидентів є інформацією з обмеженим доступом відповідно до статті 22 Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах зі змінами, внесеними Протоколом про внесення змін і доповнень до Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах від 27.05.2010 року, яка ратифікована Верховною Радою України із застереженням Законами України від 17.12.2008 року №677-VI та від 11.01.2013 року №21-VII та статті 24 Модельної конвенції Організації економічного співробітництва та розвитку. Відповідач зазначає, що підпунктами 39.2.1.1, 39.2.1, пункту 39.2 статті 39 ПК України визначено, що контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків (для резидентів Дія Сіті - платників податку на особливих умовах - на фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності), а саме: а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту. Крім того, скаржник зазначив, що за результатами перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що досліджувані операції, які наведені в акті перевірки, визнаються контрольованими, оскільки ТОВ «АЛЛО» в особі засновника та бенефіціарного власника ОСОБА_1 має вплив (стратегічне управління) на нерезидента CONSUMER ELECTRONICS GROUP FZE, ОАЕ та задіяв підприємство ТОВ «ТД «УКРТРЕЙД» в схемі придбання товару. Імпортований товар направлявся транзитом на «кінцевого дистрибьютера» ТОВ «АЛЛО». Таким чином, перевіркою правомірно встановлено факт неподання звіту про контрольовані операції за 2022 рік та невідображення контрольованих операцій з нерезидентом CONSUMER ELECTRONICS GROUP FZE, ОАЕ на суму 1247354734,52 грн., що свідчить про порушення ТОВ «АЛЛО» вимог підпункту 39.4.2, пункту 39.4, статті 39 ПК України. 
          Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, яким просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у зв`язку із роглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 20000 грн..
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» є юридичною особою (ЄДРПОУ 30012848), перебуває на обліку у контролюючих органах з 11.08.1998 року №172. 
          Відповідач -  Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
          В період з 11.11.2024 року по 29.11.2024 року Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АЛЛО» дотримання вимог податкового законодавства щодо не подання звіту про контрольовані операції за 2022 рік, за результатами якої 06.12.2024 року складено акт №1021/32-00-23-21/30012848 (а.с.19-27 т.1).
          Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України в частині неподання звіту про контрольовані операції за 2022 рік.
          ТОВ «АЛЛО» подано заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишено без змін.
          На підставі акту перевірки контролюючим органом 31.12.2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення №1075/32-00-23-26/30012848 про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 744300,00 грн..
          Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Повноваження відповідача, порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, а фактичні перевірки - Податковим кодексом України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп.75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов’язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об’єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
За приписами пп.78.1.15 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу) та/або документації з трансфертного ціноутворення.
Згідно із статтею 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом;податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Згідно із пунктом 86.1. статті 86 ПК України, положення якого кореспондується із «Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі по тексту - Порядок №727), матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №727 акт документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта документальної перевірки додаються інформативні додатки. Розділом IV Порядку передбачено види інформаційних додатків, до яких відносяться, в тому числі: 
- пояснення та їх документальне підтвердження, зауваження або заперечення платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноваженої ним особи) щодо виявлених порушень або з інших питань, що виникли під час перевірки, в тому числі щодо відсутності вини та наявності пом`якшуючих обставин, або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків, щодо дій (бездіяльності) посадових осіб контролюючого органу, що проводили документальну перевірку;
- запити, надані (надіслані) платнику податків, посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки;
- інші матеріали, що підтверджують наявність або відсутність фактів порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
- оригінали або завірені в установленому законодавством порядку копії документів, що підтверджують наявність або відсутність фактів порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у разі їх отримання;
- опис отриманих копій документів;
- інші матеріали, що мають значення для прийняття податкового повідомлення-рішення (вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, а також рішень про застосування штрафних санкцій) та вжиття інших заходів за результатами перевірки.
Усі додатки, які складені під час перевірки та містять інформацію про діяльність платника податку (крім додатків, що містять інформацію службового характеру, аналіз фінансово-господарської діяльності платника податків та про опрацювання встановлених ризикових операцій, матеріали зустрічних звірок), відомості або таблиці, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, підписуються посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, та платником податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності) та додаються до двох примірників акта (довідки) документальної перевірки та є його (її) невід’ємною частиною.
З акту перевірки вбачається, що в ході перевірки використані наступні документи: Статут пiдприємства, договiр поставки №ТДТ0110 вiд 01.10.2021 року, договiр комплексного обслуговування №У-0107 вiд 01.07.2011 року, фiнансова звiтнiсть, податковi та видатковi накладнi, рахунки фактури; сертифiкати якостi, що пiдтверджують походження товару; платiжнi доручення та вiдповiднi регiстри бухгалтерського облiку щодо документування цих операцiй; вiдповiдь Мiнiстерства фiнансiв Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ від 19.09.2024 року №UA-2024-001, інформаційно комп`ютернi автоматизованi системи Державної податкової служби України, IKC «Податковий блок», Єдина автоматизована iнформацiйна система митних органiв (далi - ЄAIC Держмитслужби), IKC «Архiв електронної звiтностi», «Єдиний реестр податкових накладних» (далi - ЄРПН), бази даних ORВIS, YOU CONTROL (а.с.20-зворіт т.1).
Судом першої інстанції встановлено, що вiдповiдь Мiнiстерства фiнансiв Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ від 19.09.2024 року №UA-2024-001, яка зазначена у вказаному вище переліку, не була додана до акту перевірки №1021/32-00-23-21/30012848 від 06.12.2024 року. 
          Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки, ґрунтуються на інформації, отриманій контролюючим органом від Міністерства фінансів Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ, що викладена в листі від 19.09.2024 №UA-2024-001. 
          Зазначена відповідь Мiнiстерства фiнансiв Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ контролюючим органом не надана ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріах справи такий доказ відсутній.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення контролюючим органом вимог пункту 86.1. статті 86 ПК України та п.1 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, а саме: не додав до акту перевірки від 06.12.2024 року №1021/32-00-23-21/30012848 всі інформаційні додатки.
Натомість, позивачем до матеріалів справи долучено Ліцензії №:7709, 7709/2 від 11.12.2024 року Consumer Electronics Group FZE, де зазначено, що (за змістом листа): ОСОБА_2 не був і не є менеджером/директором Consumer Electronics Group FZE. На момент заснування компанії менеджером був ОСОБА_3 , а потім та в даний час менеджером фірми Consumer Electronics Group FZE є ОСОБА_4 . Бенефіціарний власник (засновник) компанії Consumer Electronics Group FZE не є громадянином України.
Вказані обставини відповідачем в апеляціній скарзі не спростовано.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що інформація, викладена в акті перевірки, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі щодо директора та бенефіціарного власника Consumer Electronics Group FZE, не підтверджується належними та допустимим доказами, а також спростовується інформацією з офіційних реєстраційних документів Consumer Electronics Group FZE, а саме: ліцензій та списку партнерів до ліцензії.
Зазначені бізнес-ліцензії відповідно до законодавства ОАЕ - це офіційні документи, що підтверджують право компанії чи підприємця на ведення комерційної діяльності в країні.
Наведене доводить, що на момент створення компанії Consumer Electronics Group FZE її директором був A.Shled, після його заміни директором став M.Bershadsky; бенефіціарним власником (засновником) Consumer Electronics Group FZE не є громадянин України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Метою доказування в адміністративному судочинстві є встановлення істини у справі.
Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, саме на відповідача покладено обов`язок надання доказів в обґрунтовування правомірності свого рішення та на підтвердження належності конкретного доказу для обгрунтування своїх заперечень на позов.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, які не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимим.
Оскільки доводи акту перевірки та апеляційної скарги на позов ґрунтуються на листі Міністерства фінансів Департаменту міжнародного оподаткування ОАЕ №UA-2024-001 від 19.09.2024 року, який не був наданий, ані до акту перевірки, ані до суду першої та апеляційної інстанцій, то суд не може взяти його як доказ до уваги відповідно до вимог статей 73, 74, 75 КАС України.
Натомість, інформація в наданих позивачем наведених вище доказах, як зазначалось вище, контролюючим органом не спростована.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, що спростовують висновки контролюючого органу щодо пов`язаності ТОВ «АЛЛО» з Consumer Electronics Group FZE, з чим погоджується колегія суддів.
Умовами допустимості доказів є: 1) одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; 2) одержання фактичних даних належним суб`єктом; 3) одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; 4) належне процесуальне оформлення одержаних фактичних даних.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 07.08.2019 року у справі №607/14707/17.
Отже, коли мова йде про письмові докази, дослідженню й оцінці підлягають усі етапи його одержання, починаючи від перевірки законності передумов його створення, дотримання порядку його фактичного складання, узгодження, належного оформлення, підписання, реєстрації до набрання юридичної сили.
Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час перевірки досліджувалися взаємовідносини між ТОВ «АЛЛО» та ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ УКРТРЕЙД», у т.ч за договором поставки №ТДТ0110 від 01.10.2021 року.
Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, що вказаний договір поставки №ТДТ0110 від 01.10.2021 року визнавався судом недійсним або не укладеним, та в матеріалах справи такі докази відсутні. 
Крім того, відповідачем не спростовано те, що під час перевірки були досліджені всі наявні первинні документи та відповідачем не заперечується факт підтвердження реальності господарських операцій за вказаним договором поставки.
Висновки акту перевірки від 06.12.2024 року №1021/32-00-23-21/30012848 стосовно того, що ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» було створено з метою участі в схемах ухилення від сплати податків та їх мінімізації для ТОВ «АЛЛО» апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 року у справі №908/15/23 відмовлено контролюючому органу у задоволенні клопотання про зобов`язання ліквідатора провести аналіз фінансового становища боржника, закрити рахунки, надати інформацію про рух грошових коштів по всіх банківських рахунках, ліквідаційний баланс, результати проведеної інвентаризації основних фондів, тощо, оскільки податковий орган звернувся до суду після закінчення строку, встановленого для проведення позапланової документальної перевірки; матеріали справи не містять, а податковим органом не надано доказів пред`явлення або надіслання боржнику повідомлення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТД УКРТРЕЙД»; податковий орган мав можливість самостійно своєчасно звернутися до ліквідатора з приводу надання документів фінансово-господарської діяльності підприємства - боржника для проведення перевірки боржника, але вказаною можливістю не скористався. 
Матеріали справи не містять доказів оскарження вказаної ухвали Господарського суду Запорізької області. 
Отже, Господарським судом Запорізької області було встановлено, що саме податковий орган не вчинив всіх необхідних та залежних від нього дій, а тому доводи відповідача щодо неможливості проведення перевірки ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.
Також з акту перевірки від 06.12.2024 року №1021/32-00-23-21/30012848 вбачається, що ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» було великим імпортером, який здійснював поставку на територію України великих партій товарів різним покупцям, мав достатньо великий штат працівників для виконання своєї господарської діяльності. Крім того, ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» мало орендовані офісні та складські приміщення, згідно з відомостей про об`єкти оподаткування, відповідно до форми 20-ОПП, яку ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» надав до контролюючого органу. Такі висновки контролюючого органу навпаки свідчать про те, що ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» мало необхідну технічну базу для здійснення своєї господарської діяльності.
Вказані обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.
Крім того, висновки відповідача в акті перевірки №1021/32-00-23-21/30012848 від 06.12.2024 року щодо одночасних трудових відносин 5 (п`яти) осіб з обома підприємствами є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, відповідно до листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.01.2025 року №0400-010604-8/7077 станом на 13.01.2025 року відповідно до реєстру застрахованих осіб періоди трудових відносин застрахованих осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зі страхувальниками ТОВ «АЛЛО» (ЄДРПОУ 30012848) та ТОВ «Торгівельний дім Укртрейд» (ЄДРПОУ 44597695) в 2022 році не співпадають; згідно з даними Реєстру застрахованих осіб перелічені застраховані особи в 2022 році одночасно не перебували в трудових відносинах з вказаними страхувальниками.
Судом також встановлено, що ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» є самостійним підприємством зі своїм власником, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка знаходиться в матеріалах справи.
Відповідно до пп. 39.2.1.1 пункту 39.1 статті 39 ПК України контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків (для резидентів Дія Сіті - платників податку на особливих умовах - на фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності), в тому числі: господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту.
Згідно із пп. 39.2.1.5 пункту 39.2 статті 39 ПК України обов`язковою умовою визначення контрольованою операцією між платником податку та нерезидентом із задіянням у ланцюгу господарських операцій третьої особи є сукупність таких фактів: невиконання останньою істотних функцій, пов`язаних з придбанням (продажем) товарів та не використання такою особою істотних активів та/або не приймання на себе істотних ризиків для організації придбання товарів.
При цьому:
А) під істотними функціями розуміються функції, які платник податків та нерезидент – сторони контрольованої операції не могли б виконати самостійно у своїй звичайній діяльності без залучення інших осіб та використання активів таких осіб;
Б) під істотними активами розуміються активи, використання яких є необхідним під час здійснення таких операцій та які відсутні у платника податків та нерезидента – сторін контрольованої операції;
В) під істотними ризиками розуміються ризики, прийняття яких є обов`язковим для ділової практики таких операцій.
Як зазначено у пп.39.2.1.7 пункту 39.2 статті 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:
- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;
- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що акт перевірки №1021/32-00-23-21/30012848 від 06.12.2024 року не містить належних досліджень та висновків про відповідність ТОВ «АЛЛО» пп. 39.2.1.7 пункту 39.2 статті 39 ПК України, з чим погоджується колегія суддів.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів пов`язаності юридичних осіб - ТОВ «АЛЛО», ТОВ «ТД УКРТРЕЙД» та Consumer Electronics Group FZE, а отже такі операції не відповідають визначенню контрольованих, а тому у ТОВ «АЛЛО» відсутній обов`язок подавати звіт про контрольовані операції за 2022 рік.
З урахуванням вказаних вище обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову, з чим погоджується колегія суддів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Щодо рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Позивачем було заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку із роглядом справи в суді першщої інстанції в розмірі 10000 грн..
Судом першої інстанції з урахуванням заперечень контролюючого органу щодо співмірності вказаного розміру правової допомоги та доданих до матеріалів доказів на підтвердження завленої вимоги, прийнято рішення про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 гривень, яку суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованою.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на неспівмірність стягнутих витрат зі складністю справи, проте взагалі не зазначає та не обгрунтовує, який розмір витрат на думку контролюючого органу в даній справі був би співмірним.
Відтак, апеляційний суд вважає, що стягнута за рішенням суду до відшкодування сума витрат в розмірі 4000 гривеь є співмірною із складністю даної справи та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченого часу. 
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь Товариства витрат на правничу допомогу у зв`язку із роглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача зазначив, що позивачем у зв`язку з апеляційним провадженням понесено витрати на правову допомогу в розмірі 20000 гривень.
          З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
          Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
          Аналізуючи докази щодо правничої допомоги у зв`язку з апеляційним провадженням, апеляційний суд зазначає, що наданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду, є послугою, що не потребує значної кількості часу та суттєвих зусиль, оскільки доводи відзиву ґрунтуються на позиції, викладеній у позовній заяві та висновків рішення суду, предмет спору є не складним та розповсюдженим. 
          Крім того, вказана справа судом апеляційної інстанції розглядалась в порядку письмового провадження, судові засідання не проводилися, будь-яких додаткових доказів або пояснень суд у сторін не витребовував, справа є незначної складності.
          Відтак, наданими доказами не підтверджено обґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним провадженням.
          Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9972/25 залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9972/25 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко