Справа № 345/6124/25 
Провадження № 33/4808/67/26 
Категорія ч. 1 ст. 173-7 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2025 року якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1  
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП та призначено стягнення у виді громадських робіт на строк сорок годин.
Стягнуто судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 22 жовтня 2025 року близько 01 год. 00 хв. у м. Калуш на проспекті Лесі Українки в середині автомобіля марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 умисно проти бажання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив образливі та принизливі дії сексуального характеру виражені невербально, а саме: пересів до неї на заднє сидіння автомобіля, намагався поцілувати, торкався руками до тіла, не зважаючи на прохання останньої припинити такі дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, а в разі наявності вини обрати стягнення у вигляді штрафу, оскільки йому протипоказана важка фізична праця.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим.
Зазначає, що протокол та рапорти не можуть бути беззаперечним доказом вини.
Вказує, на суперечливі пояснення заявниці ОСОБА_3 щодо різного часу, а також характеру вчинених дій. Вважає, що пояснення ОСОБА_3 не слід брати до уваги, оскільки вона не бачила події та надала суперечливу інформацію.
Наголошує, що пояснення потерпілої надані поліції не є показаннями наданими в суді, а такі ОСОБА_2 суду не надавала, що є порушенням принципу безпосередності дослідження показань в суді та робить висновки суду про те, що потерпіла надала чіткі, послідовні та детальні показання – необґрунтованим.
Звертає увагу, що суд обираючи стягнення не вмотивував, чому більше м`яке стягнення не може бути застосоване. Зазначає, що є інвалідом 3 групи, часто хворіє і йому протипоказана важка фізична праця 

В судове засідання апеляційного суду з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 змінив вимоги апеляційної скарги, вину визнав, щиро покаявся та просив обрати стягнення у вигляді штрафу, оскільки йому протипоказана важка фізична праця.

Заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а судове рішення змінити в частині призначеного стягнення, з наступних підстав.
Згідно з ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Також, завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-7 КУпАП та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.
Перевіривши доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, доходжу наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 440780 від 24 жовтня 2025 року (а.с. 15) ОСОБА_1 22 жовтня 2025 року близько 01 год. 00 хв. у м. Калуш на проспекті Лесі Українки в середині автомобіля марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 умисно проти бажання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив образливі та принизливі дії сексуального характеру виражені невербально, а саме: пересів до неї на заднє сидіння автомобіля, намагався поцілувати, торкався руками до тіла, не зважаючи на прохання останньої припинити такі дії. Тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.
Обвинувачення є зрозумілим та таким, що не підлягає будь-якому подвійному тлумаченню.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором сектору ювенальної поліції Калуського РВП лейтенантом поліції Борис Х.І. з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, підписаний ним та ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та надав пояснення: «я з протоколом не згідний, діяв неумисно, а добровільно вона просила мене і т.д.».
Згідно рапорту інспектора ЮП СЮП ВП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 25 жовтня 2025 року (а.с. 1-2), вбачається, що зафіксовано факт звернення у відділ поліції Лугової СВ. про те, що 22 жовтня 2025 року о 02:36 год. водій «Віп таксі», перебуваючи на транспортному засобі, домагався сестри заявниці ОСОБА_2 , 2009 року народження. В ході проведеної перевірки, за фактом вчинення умисно проти бажання неповнолітньої ОСОБА_2 образливих та принизливих дій сексуального характеру відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №440780 за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП;
Згідно рапорту старшого інспектора-чергового Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Гнатів С.В. від 22 жовтня 2025 року (а.с. 3) вказано, що 22 жовтня 2025 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №24392 від 22 жовтня 2025 року, як: розбещення неповнолітніх. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено наступне: 22 жовтня 2025 року о 12.44 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_3 , що 22 жовтня 2025 року о 02.36 год. водій «Віп таксі» домагався сестри заявниці ОСОБА_2 , 2009 року народження, пропонував секс, зі слів заявниці чоловік гладив її коліна, торкався інтимних частин тіла. В ході реагування на дане повідомлення встановлено, що до даної події причетний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22 жовтня 2025 року (а.с. 4), вбачається, що інспектором СЮП ВП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Сідляр Ю.І. прийнято усну заяву від ОСОБА_3 про те, що 22 жовтня 2025 року близько 01:00 год. в м. Калуш в автомобілі таксі невідомий водій вчинив образливі та принизливі дії сексуального характеру відносно неповнолітньої сестри заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме торкався руками до тіла, намагався поцілувати;
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 (а.с. 5), яке є сестрою потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що 22 травня 2025 року о 02.00 год. до неї прийшла її сестра ОСОБА_5 . ОСОБА_3 помітила, що в сестри не все добре, оскільки вона дивно себе поводила, була в шоковому стані. Коли ОСОБА_3 запитала у сестри, що сталося, то ОСОБА_2 відповіла їй, що до неї чіплявся таксист. Тому того вечора та вранці ОСОБА_3 розпитувала свою сестру ОСОБА_2 про те, що сталося по дорозі додому і коли зрозуміла ситуацію, то вирішила зателефонувати в поліцію.
Відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 7-8), які були надані в присутності практичного психолога Калуського міського центру соціальних служб ОСОБА_6 вбачається, що, ОСОБА_2 вказала, що 21 травня 2025 року близько 24:00 год. вона набрала номер до таксі «ВІП», щоб запитати скільки буде коштувати поїздка до пров. Шкільний, 2, на що їй повідомили, що вартість нічної поїздки буде 200 грн. Оскільки ОСОБА_2 не змогла знайти дешевше таксі, то повторно зателефонувала туди та сказала, що їй потрібна машина. 22 жовтня 2025 року близько 00:10 год. з нею зв`язався водій таксі та сказав, що прибув на місце, після чого вона вийшла з квартири і сіла в машину. У таксі ОСОБА_2 запропонувала водію, щоб він не віз її одразу додому, а щоб вони проїхали до магазину «1000 дрібниць», що в м. Калуш по вул. Євшана та сказала, що зможе кинути йому на банківську карту кошти за виїзд, щоб закрити замовлення. Водій надав номер карти, куди потерпіла перерахувала кошти та відповів, що вони зможуть кататися хоч всю ніч і він вимкне лічильник. Вони продовжили кататися вулицями міста та заїхали до одного із дворів, де зупинились. Через деякий час таксист сказав, що хоче пересісти на заднє сидіння до потерпілої, на що вона не заперечила і він сів біля неї, вимкнувши в автомобілі світло. Потерпіла вказала, що після певного спілкування водій засунув їй руку під одяг та бюстгальтер, намагався поцілувати її, однак вона заперечила та казала, щоб він зупинився, оскільки їй неприємні такі дії, проте він продовжував гладити її та засунув руку у штани під білизну. Пізніше після її прохань водій все ж таки відвіз її до місця проживання, де вказав, щоб вона нікому не розповідала про те, що трапилось, після чого поїхав у невідомому напрямку.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с. 9), вбачається, що 21 жовтня 2025 року близько 22:00 год., він приступив на роботу у службу таксі «ВІП», що в м. Калуш, де працює неофіційно. 22 жовтня 2025 року близько 00:00 год., до нього зателефонувала диспетчер служби таксі, та повідомила, що є замовлення у м. Калуш, по вул. Хіміків, 24, до першого під`їзду. Тоді, як водій звільнився з попереднього замовлення, він одразу поїхав на вищевказану адресу на своєму автомобілі марки Skoda Octavia, д.н.з., НОМЕР_2 , та о 00:11 год., до автомобіля на заднє сидіння з правого боку підсіла молода дівчина, та водій запитав її куди їхати, на що дівчина вказала адресу: м. Калуш, вул. Шкільна, 2. Коли вони під`їхали до вказаного будинку, то водій зупинився для того, щоб дівчина вийшла, однак, вона сказала, що хоче ще проїхатись і запропонувала поїхати до площі Героїв. Під час поїздки дівчина розрахувалась за поїздку, і оскільки вона не мала із собою готівки, то перекинула на банківську картку водія грошові кошти у сумі 200 гривень. В той час, коли вони під`їхали до площі Героїв, та зупинились біля фотостудії «Галичанка», водій вирішив вимкнути в автомобілі таксометр, однак побачив там суму в розмірі 100 гривень. Після чого, він запитав дівчину куди вони їдуть далі, та вона сказала, що хоче, щоб водій ще покатав її по місту на решту суми грошей, оскільки їй погано і вона не хоче йти додому, на що він запропонував дівчині поїхати ближче до її місця проживання, і якщо у нього буде інше замовлення, то він залишить її біля дому. Коли вони вдруге проїхали повз будинок, в якому проживає дівчина, вона знову не захотіла виходити з автомобіля, і водій з дівчиною поїхав до будинку неподалік, що в м. Калуш, просп. Лесі Українки, 1, де водій вирішив зупинитись, щоб послухати музику. Під час того, коли вони сиділи в автомобілі та розмовляли, чоловік виходив з автомобіля, та пересів до дівчини на заднє сидіння, що вона не заперечувала. Тоді, водій поставив їй руку на плече, та пізніше на її ногу, а також нахилився, щоб її поцілувати, однак вона відхилила голову. Чи вчиняв він ще якісь образливі дії щодо дівчини сказати не міг, оскільки не пам`ятав. Також, чоловік пригадує, що дістав із бардачка автомобіля презерватив та показав дівчині, запитавши її чи вона чогось хоче, на що вона відповіла, що ні і що вона ще неповнолітня, після чого чоловік поставив засіб контрацепції назад. Тоді, водій бачився і не спілкувався. відвіз дівчину до її будинку та залишив біля нього.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за сексуальне домагання, тобто умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», сексуальне домагання - дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації).
Сексуальні домагання це порушення особистих кордонів та субординації без згоди, висловлювання, жести та дії, які змушують людину відчувати себе некомфортно, принижують її чи лякають.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України»). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". 
Об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків та причинний зв`язок між ними.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Суб`єкт адміністративного проступку- загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Таким чином, доходжу до висновку, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП як сексуальне домагання, тобто умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених невербально.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу, що притягається до адміністративної відповідальності.
Зокрема враховую, що ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, визнав свою вини, щиро покаявся, вказане можна враховувати як такі обставини, що пом`якшують покарання. Водночас відсутні і обставини, які б обтяжували покарання.
Крім того враховую, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується наданою ним випискою з медичної карти хворого, відповідно до якої він є інвалідом 3 групі довічно, а також згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця.
Санкція ч. 1 ст. 173-7 КУпАП передбачає накладення штрафу від вісімдесяти до ста шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку.
Беручи до уваги сукупність наведених обставин, вважаю, що з метою виховання останнього і запобіганню вчинення нових правопорушень ОСОБА_1 слід змінити, призначене судом першої інстанції стягнення у виді громадських робіт, на штраф в межах санкції ч. 1 ст. 173-7 КУпАП у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП – змінити в частині призначеного стягнення.
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, в решті постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло