Справа № 524/7599/25
Провадження №2/524/380/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Споживчий центр» із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 05 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 05.08.2024-100001176. 
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 98 днів з дати його надання. Фіксована незмінна процентна ставка - 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту і становить 1,13%. Комісія за надання кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.
Свої зобов`язання за кредитним договором фінансова установа виконала належним чином, надавши позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується відповідним листом про перерахування коштів.
Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 17 838,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість кредитом, 7938,00 грн. заборгованість за процентами, 900,00 грн. заборгованість за комісією та 3000,00 грн. неустойки, яку просили стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді від 02 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою судді від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду.
30 вересня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву. Представник висловив свою незгоду з позовом, вказавши, що кредитний договір не може вважатися електронним документом, оскільки не відповідає вимогам закону, докази отримання відповідачем коштів позивачем не надано, довідка-розрахунок не є розрахунком заборгованості. Заявив, що відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ з 27.11.2023 року. Просив відмовити у задоволенні позову. Заявив про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, про попередній розмір не заявив. Доказів понесених витрат не надав.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.
05 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 05.08.2024-100001176, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» (оферти), додатку до анкети та заявки відповідача ОСОБА_1 від 05.08.2024 року, його відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) та підтвердження укладення електронного договору. Даний договір містить відмітку про підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е887, надісланим кредитодавцем відповідачу у вигляді смс-повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 10.11.2024 року. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту і становить 1,13%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.
Факт перерахування відповідачу грошових коштів на його картку № НОМЕР_1 , яка була вказаний ним у заявці, підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 126-1606 від 16.06.2025 року, за яким, 05.08.2024 року о 13:05:38 відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. Доказів зворотного відповідач та його представник суду не надали.
Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року заборгованість відповідача за цим договором складає 17 838,00 грн. з яких: 6000,00 грн. заборгованість за кредитом, 7938,00 грн. заборгованість за процентами, 900,00 грн. заборгованість за комісією та 3000,00 грн. нарахована неустойка (а.с. 14).
Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Представником відповідача ОСОБА_2 заявлено про те, що жодного договору відповідач з позивачем не укладав.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Стороною позивача до позовної заяви додано копії документів, які складають укладений з відповідачем кредитний договір № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е887, надісланим відповідачу на його мобільний номер телефону НОМЕР_2 .
Порядок укладення електронного кредитного договору побудований таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами, на яких бажає укласти електронний кредитний договір, позичальник не міг перейти до наступного етапу підписання правочину.
За змістом заявки ОСОБА_1 від 05.08.2024 року, яка є невід`ємною частиною договору № 05.08.2024-100001176, останній ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти).
Також відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), яка є частиною електронного кредитного договору, містить підтвердження відповідача, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024, з яким попередньо уважно ознайомився.
Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Отже, факт укладення договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Договір містять усі істотні умови, необхідні для даного виду правочину, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем, його умови були достеменно відомі останньому. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При цьому, вимог про визнання кредитного договору № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року недійсним (неукладеним) не заявлено, договору щодо інших правовідносин між сторонами відповідачем не надано, в матеріалах справи наявна лише копія вказаного кредитного договору, наданого позивачем.
Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Доказів зворотного ні відповідач, ні його представник суду не надали. 
Так, позивачем до позовної заяви на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу долучено квитанцію лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з якого вбачається, що видача коштів за кредитним договором № 05.08.2024-100001176 здійснювалася за допомогою системи iqPay.ua, номер транзакції - 472355295. Дата 05.08.2024 13:05:38; № платіжної карти 4149609022790465; сума: 6000,00 грн.
Як установлено в ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою.
Тобто, позивач (через систему iqPay) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн. на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується листом про перерахування коштів, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавепь здійснює кредитну операцію, у форматі XXXX НОМЕР_ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Пунктом 22 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705 (яка була чинна на момент укладення зазначеного кредитного договору) передбачено, що торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо.
Ті ж самі положення передбачені пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.
Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
Відповідно до пункту 4.1. Правил надання споживчих кредитів - для перевірки відповідності Заявника умовам, які містяться у цих правилах, та отримання оферти (пропозиції) укласти Договір (взяти на себе права та обов`язки, передбачені Кредитним Договором та Правилами) Заявник заповнює Заявку на Сайті Кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. Заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у Заявці, що необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про можливість надання Кредиту (направлення Оферти). У разі використання електронної автентифікації Заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID), заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність/достовірність.
До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 05.08.2024-100001176, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору, підписані одноразовим ідентифікатором Е887, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме, № 4149609022790465.
Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема за рішенням суду.
У зв`язку з наведеним, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором.
Суд звертає увагу, що зазначаючи у відзиві на позов про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав суду виписки по його рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку № НОМЕР_1 , який сам зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Невизнання стороною відповідача факту отримання коштів у сумі 6000 грн. від кредитора, за відсутності інформації про будь-яку іншу особу отримувача та підстави платежу, є формою пасивного заперечення, що має ознаки зловживання правом та недобросовісного захисту своїх інтересів.
Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Безпідставними є доводи у відзиві про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу.
Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок, суд вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору ОСОБА_1 не заявляв. Договір є чиним, не оспореним відповідачем.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6000,00 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів у розмірі 7938,00 грн., то суд вважає слушними звернути увагу на таке.
За умовами договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 10.11.2024 року. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка становить 1,13%.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Виходячи з цієї норми законодавчо встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), та з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Договором встановлено, що денна процентна ставка становить 1,13% (п. 6 договору).
На дату укладення договору № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5% в день. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно).
Із довідки-розрахунку постає, що відповідачу проценти нараховані за період з 05.08.2024 року по 10.11.2024 року, тобто за 98 днів, що відповідає умовам договору.
На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, проценти за користування кредитними коштами становлять 2344,80 грн., які нараховані наступним чином:
- за період з 05.08.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,13% та становить 1084,80 грн., відповідно розрахунку (6000,00 х 16 днів х 1,13%);
- за період з 21.08.2024 по 10.11.2024 за ставкою 1,00% та становить 1260,00 грн., відповідно розрахунку (6000,00 х 21 день х 1,0%).
Таким чином, розмір процентів для відповідача має становити 2344,80 грн. 
Представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено про те, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 27.11.2023 року та надано суду копію військового квитка.
Як вбачається з копії військового квитка, серії НОМЕР_3 від 20.11.2023 року, який належить ОСОБА_1 , останній 27 листопада 2023 року прийняв присягу у військовій частині НОМЕР_4 . Доказів того, що ОСОБА_1 на час розгляду справи перебуває на військовій службі, де саме, не є звільненим/демобілізованим, матеріали справи не містять та такі не були надані стороною відповідача.
Положення ст. 77, 78 ЦПК України передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Таким чином, надані відповідачем документи не підтверджують наявності у нього статусу військовослужбовця, призваного (мобілізованого) на військову службу чи статусу учасника бойових дій чи доказів про його участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони (із зазначенням періодів), а тому не надають йому пільг передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі щодо звільнення від сплати процентів за кредитами на особливий період.
Доказів оплати за договором відповідачем надано суду не було, отже, розмір боргу відповідача за процентами складає 2344,80 грн., який слід стягнути на користь позивача, відмовивши у стягненні процентів у розмірі 5593,20 грн. (7938,00 - 2344,80).
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 900,00 грн. суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим текст статті 11 цього Закону викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
У пункті 8 заявки до кредитного договору № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 року зазначено розмір комісії, пов`язаної із наданням кредиту, складає 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн., яка нараховується кредитором в день видачі кредиту.
Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії не суперечать ЗУ «Про споживче кредитування» і такий розмір був погоджений сторонами договору.
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 900,00 грн., включення її до графіку платежів, а також подальше витребування заборгованості за комісією позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Разом з тим, щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на день розгляду справи судом.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування.
Враховуючи те, що заборгованість за неустойкою у відповідача за кредитним договором від 05.08.2024 року виникла у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що вказана заборгованість у розмірі 3000,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 9244,80 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість кредитом, 2344,80 грн. заборгованість за процентами та 900,00 грн. заборгованість за комісією.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом задоволено у розмірі 9244,80 грн., що становить 51,83% від заявленого 17 838,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1255,53 грн. (51,83% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 1166,87 грн. (2422,40 - 1255,53).
У відзиві на позовну заяву представником відповідача було заявлено про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу без зазначення розміру таких витрат. Станом на день розгляду справи відповідні докази суду надані не були. Суд звертає увагу, що відповідні докази можуть бути подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат.
Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.
Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Споживчий центр» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 05.08.2024-100001176 від 05.08.2024 у розмірі 9244,80 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість кредитом, 2344,80 грн. заборгованість за процентами та 900,00 грн. комісії за надання кредиту, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1255,53 грн.
Відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 5593,20 грн., неустойки у розмірі 3000,00 грн. та коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1166,87 грн.
Позивач: ТОВ «Споживчий центр», код ЄДРПОУ: 37356833, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. № 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлено 09 січня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: